Hårknute

Historikk
Ulike varianter av hårknuter har vært vanlig mote i mange samfunn og historiske perioder.

Etter perserkrigene forlot oldtidas grekere orientalske moter med blant annet langt, kunstferdig krøllet hår.Oppslagsordet «frisyre» i Store norske leksikon (oppdatert 14. februar 2009) Kvinnefrisyrene ble da forholdsvis enkle, med rett nedhengende, halvlange krøller eller fletter, i klassisk tid og seinere med enkelt oppsatt hår, midtskill, knute i nakken, hårbånd og spinkle diademer. Svebere var kjent for sin hårknute for menn, «sveberknuten», som ifølge Tacitus skilte dem fra andre germanske stammer, og skilte frie menn fra treller.Mogens Rud (red.): «Sveberknude», Arkæologisk ABC (s. 306), Politikens forlag, København 1972 

Fra 1860-tallet kom chignon på moten, en lav hårknute i nakken, der håret (iblant løshår) samles i et hårnett. I 1880-årene ble håret i stedet satt opp med knute i nakken, og pannehår ble moderne. Etter hvert ble knuten flyttet helt opp på hodet med stramt oppstrøket nakkehår, og håret vridd til en vertikal rull fra nakken til issen.

Varianter
Chignon (uttales omtrent «sjin'jång, fransk ord for «nakke») er en hårpung eller oppsatt hårknute som er holdt fast av et hårnett eller en kam.

I gammel og ikke-vestlig mote

I nyere, vestlig mote

Se også
 Flette
 Hårtopp
 Hårnett

Referanser

Eksterne lenker


Kategori:Hårfrisyrer