Ferruccio Busoni

mini|Minneplakett ved Busonis bosted i Viktoria-Luise-Platz 11, Berlin-Schöneberg 
Ferruccio Dante Michelangelo Benvenuto Busoni (1866–1924) var en italiensk pianist, komponist, dirigent, librettist, essayist og musikkpedagog.

 Liv og karriere 
Busoni var det eneste barnet til den italienske klarinettvirtuosen Giovanni Battista Busoni og pianisten Anna Bini fra TriesteJean-Pierre Thiollet, 88 notes pour piano solo, Neva Editions, 2015, p.172. . Moren var av tysk avstamming og Busoni vokste opp som tospråklig. Foreldrene turnerte mye, så sønnen vokste stort sett opp hos besteforeldrene i Trieste.

Busoni var et vidunderbarn med pianodebut i sjuårsalderen. Som pianist, komponist og improvisator debuterte han ti år gammel i Wien. Her fikk han møte Franz Liszt, Johannes Brahms og Anton Rubinstein. I 1881 ble Busoni medlem av Accademia Filarmonica di Bologna, han var da femten år. Fra 1886 underviste han ved konservatoriet i Leipzig, og fra 1888 var han pianolærer ved konservatoriet i Helsingfors. Han ble her venn av Jean Sibelius, og introduserte senere musikken til Sibelius for et kontinentalt publikum.  I 1894, etter mellomstasjoner i Moskva  (1890 til 1891) og Boston (1891 til 1894), slo Busoni seg endelig ned i Berlin.

I Helsinki ble Busoni kjent med Gerda Sjöstrand (1862–1956), datter av den svenske skulptøren Carl Eneas Sjöstrand, og giftet seg med henne mens han var i Moskva. Sammen fikk de sønnene Benvenuto og Rafaello.

Under første verdenskrig bodde Busoni i eksil i Zürich. Fra 1920 og til sin død underviste han en mesterklasse i komposisjon ved Preußische Akademie der Künste i Berlin.

 Virke 
Ferruccio Busoni publiserte blant annet klaververk av Johann Sebastian Bach og Franz Liszt. Hans mange endringer, varianter og utvidelser ble møtt med kritikk, men Busoni kontret med at selv om komponistenes kunstneriske ideer var fullkomne, var ikke nødvendigvis den satstekniske utførelsen det samme. Som dirigent lå samtidsmusikken hans hjerte nærmest.

I første utgave av Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst (1907)Hele teksten på tyskspråklig Wikisource utviklet Busonis blant annet tanker om mikrotonalitet og elektronisk musikk, men brukte aldri ideene sine i praksis. En omarbeidet utgave fra 1916, utløste heftige kontroverser, og antimodernisten Hans Pfitzner svarte i 1917 med skriftet Futuristengefahr («Futuristfare»).

mini|Motivet B-A-C-H
I Entwurf... hevder Busoni at musikken bør være et destillat av fortidens musikk, samtidig som noe nytt skapes, og mange av hans egne verk er basert på tidlige tiders musikk, spesielt Johann Sebastian Bach. Busonis mest kjente og største klaververk, Fantasia Contrappuntistica (1910) er en utvidet fantasi over den siste, ufullendte fugen i Bachs Die Kunst der Fuge. I dette verket anvender han mange av Bachs melodiske figurer, spesielt motivet over tonene B-A-C-H fra kvadrupelfugen. Busoni reviderte verket en rekke ganger og arrangerte det for to pianoer. Det er også laget versjoner for orgel og for orkester.

 Operaer 
mini|Omslagsillustrasjon for orkestersuiten til Turandot, 1906
mini|Georg Kolbes gravstein over Ferruccio Busoni på III. Städtischer Friedhof Stubenrauchstraße i Berlin-Friedenau

 Die Brautwahl (1905; uroppført Hamburg 1912)
 Arlecchino oder Die Fenster (uroppført Zürich 1917)
 Turandot (uroppført Zürich 1917)
 Doktor Faust, fullført av Philipp Jarnach (uroppført Dresden 1925)

 Instrumentalmusikk 
 Fiolinkonsert D-dur op. 35a (uroppført i Berlin 1897)
 Sonate for fiolin og klaver nr. 2 op. 36a
 Preludes op. 37
 Pianokonsert i C-dur, op. 39 (BV 247) (uroppført i Berlin 1904)
 Fantasia Contrappuntistica (skrevet i Dayton 1910) over kvadrupelfuge-temaet fra Die Kunst der Fuge
 Berceuse élégiaque op. 42 (uroppført i New York 1911)
 Nocturne symphonique op. 43 (uroppført i Berlin 1914)
 Indianische Fantasi for klaver og orkester op. 44 (uroppført i Berlin 1914)
 To Kontrapunktstudier etter Johann Sebastian Bach (uroppført 1917)
 Concertino for klarinett og lite orkester op. 48 (uroppført Zürich 1918)
 Divertimento for fløyte og orkester op. 52 (uroppført Berlin 1921)

Musikkviteren Jürgen Kindermann har sammenfattet  Busonis verk i en tematisk-kronologisk verkfortegnelse som går under navnet Kindermannfortegnelsen (KiV) eller Busoni-Verzeichnis (BV).

 Skrifter 
 Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst (1907, 2. utvidede opplag 1916) pdf på Commons, Hele teksten på tysk Wikisource
 krisisk og kommenter nyutgivelse, redigert av Martina Weindel, Wilhelmshaven 2001, ISBN 3-7959-0793-4
 Entwurf einer neuen Ästhetik der Tonkunst (etter 1916-utgaven), med kommentarer av Arnold Schönberg og etterord av Hans Heinz Stuckenschmidt, Bibliothek Suhrkamp, Frankfurt 1974, ISBN 3-518-01397-1
 Von der Einheit der Musik. Verstreute Aufzeichnungen. Førsteutgave: Berlin, Max Hesse 1922. Internet Archive
 kritisk og kommentert nyutgave, redigert av Martina Weindel, Wilhelmshaven 2006, ISBN 3-7959-0871-X
 Briefe an seine Frau. Redigert av Friedrich Schnapp. Zürich 1935. (engelsk Letters to his Wife. London 1938, New York 1975)
 Briefe an Henri, Katharina und Egon Petri, redigert av Martina Weindel, Wilhelmshaven 1999, ISBN 3-7959-0755-1
 Briefwechsel mit Gottfried Galston, redigert av Martina Weindel, Wilhelmshaven 1999, ISBN 3-7959-0754-3
 Briefwechsel mit José Vianna da Motta 1898–1921, redigert av Christiane Wassermann-Beirao, Wilhelmshaven 2004, ISBN 3-7959-0833-7
 Lettere ai genitori  [brev til foreldrene], redigert av Martina Weindel, Roma 2006, ISBN 88-89675-01-2
 Ferruccio Busonis korrespondanse med musikkforlaget C. F. Peters  oppbevares i Staatsarchiv Leipzig.

 Elever 
 Giuseppe Becce (1877–1973; komponist) (~1906–?)
 Rudolph Ganz (1877–1972; komponist, pianist, dirigent) (1899)
 Theodor Szántó (1877–1934; komponist) (1898–1901)
 Selim Palmgren (1878–1951; komponist, pianist) (1899–1901)
 Augusta Cottlow (1878–1954; pianist) (1896–?)
 Etelka Freund (1879–1977; pianist) (1898–?)
 Egon Petri (1881–1962; pianist)
 Michael Zadora (1882–1946; pianist)
 Percy Grainger (1882–1961; komponist, pianist, dirigent) (Ende der 1890er-Jahre?)
 Magda von Hattingberg (= Magda Graedener; 1883–1959; pianist, forfatter
 Edgard Varèse (1883–1965; komponist, dirigent) (1908–?)
 Louis Gruenberg (1884–1964; pianist, komponist) (1912–1919)
 Leo Sirota (1885–1965; pianist)
 Alfred Hoehn (1887–1945; pianist)
 Eduard Steuermann (1892–1964; komponist, pianist) (1911/12)
 Philipp Jarnach (1892–1982; komponist, pianist, dirigent) (1914–?)
 Svetislav Stančić (1895–1970; pianist) (1918–1922)
 Wladimir Rudolfowitsch Vogel (1896–1984; komponist) (1918–1924?)
 Dimitri Mitropoulos (1896–1960; dirigent, komponist, pianist)
 Erwin Bodky (1896–1958; pianist, komponist)
 Walther Geiser (1897–1993; komponist, dirigent) (192?–1923)
 Luc Balmer (1898–1996; komponist, dirigent, pianist) (1921/22)
 Herbert Behrens-Hangeler (1898–1981; maler, forfatter, musiker)
 Kurt Weill (1900–1950; komponist) (1921–1924)
 Otto Luening (1900–1996; komponist)
 Robert Blum (1900–1994; komponist, dirigent) (1923)
 Stefan Wolpe (1902–1972; komponist) (1920)
 Paul Hoppe (1869–1933; komponist)
 Heinz Roemheld (1901–1985; komponist)
 Edward Weiss (pianist) (1917–1920)
 Verena Maurina-Press (1876–1969; pianist)
 Leo Kestenberg (1882–1962; pianist, musikpedagog, kulturpolitiker)

 Priser 
 Concorso pianistico internazionale Ferruccio Busoni har vært avholdt i Bolzano siden 1949. En av de mest kjente pristakerne er Martha Argerich, som fikk prisen i 1957.
 Busoni-Kompositionspreis arrangeres av Akademie der Künste i Berlin.

 Referanser 

 Kilder 



 Litteratur 
 Ferdinand Pfohl: Busoni – persönliche Erinnerungen an den Menschen, den Künstler und Freund, Die Musikwelt 1925, s. 156 f.
 Edward J. Dent: Ferruccio Busoni: A Biography, Oxford University Press, Oxford 1933
 Gerda Busoni: Erinnerungen an Ferruccio Busoni, Berlin: Afas-Musik-Verlag 1958, 28 S.
 Jürgen Kindermann: Thematisch-chronologisches Verzeichnis der musikalischen Werke von Ferruccio B. Busoni (= Studien zur Musikgeschichte des 19. Jahrhunderts, bind. 19), Gustav Bosse, Regensburg 1980, ISBN 3-7649-2033-5
 Antony Beaumont: Busoni the Composer. Indiana University Press, Bloomington 1985, ISBN 0-253-31270-1
 Larry Sitsky: Busoni and the Piano: The Works, the Writings, and the Recordings, Greenwood Press, New York, Westport, Conn., London 1986, ISBN 0-313-23671-2
 Busoni in Berlin. Facetten eines kosmopolitischen Komponisten, Albrecht Riethmüller og Hyesu Shin (red.), Wiesbaden 2004, ISBN 978-3-515-08603-5
 Albrecht Riethmüller (red.): Ferruccio Busoni im Briefwechsel mit seinem Verlag Breitkopf & Härtel,  E. Hanau, 2 bind, Wiesbaden 2012, ISBN 978-3-7651-0318-6

 Eksterne lenker 




  Litteratur om Ferruccio Busoni i Bibliographie des Musikschrifttums
  Kindermanns verkfortegnelse med henvisning til innspillinger
  Verk av Busoni, zeno.org

  Fritt tilgjengelige noter av Busoni,  Kreusch Sheet Music'

Kategori:Klassisistiske komponister
Kategori:Operakomponister
Kategori:Italienske komponister
Kategori:Italienske pianister
Kategori:Italienske musikkteoretikere