Tvangsmidler

Tvangsmidler er i norsk straffeprosess foreløpige virkemidler som kun kan brukes etter særskilte regler i straffeprosessloven, hovedsakelig i fjerde del, frem til det er avsagt dom i en sak. Et tvangsmiddel kan kun brukes når det er «tilstrekkelig grunn til det,» og kan ikke brukes «når det etter sakens art og forholdene ellers ville være et uforholdsmessig inngrep».Straffeprosessloven § 170 a

Tvangsmidlene i straffeprosessen:
 Pågripelse
 Fengsling
 Ransaking
 Skjult fjernsynsovervåkning
 Teknisk sporing
 Båndlegging av formuesgoder
 Avlytting
 Kommunikasjonskontroll
 Beslag
 Utleveringspålegg
 Heftelse i formuesgoder
 Besøksforbud og oppholdsforbud
 Avhenting av siktede eller vitner (i egne lovbestemmelser utenfor lovens fjerde del)
 Kroppslig undersøkelse
 Fengslig forvaring

Kompetanse til å beslutte bruk av et tvangsmiddel er fordelt mellom domstolene og påtalemyndigheten. Når kompetansen er hos domstolen blir det fattet beslutning etter begjæring fra påtalemyndigheten.

Referanser

Kategori:Norsk straffeprosess