Folldalstromma

Folldalstromma (eller Frøyningsfjelltromma; sørsamisk Freavnantjahke gievrie) er ei samisk sjamantromme/runebomme (sørsamisk gievrie), fra det sørsamiske området i Norge. Gjennom den siste kjente eieren er den knyttet til Folldalen i Høylandet og Frøyningsfjellet i Namsskogan i Namdalen i Trøndelag.

Den er en av de best dokumenterte samiske trommene i Norge: Eierne Bendix Andersen Frennings Fjeld og Jon Torchelsen Fipling-Skov møtte Thomas von Westen i 1723 og gav ham en forklaring på trommas symboler og deres betydning. Tromma ble «beslaglagt» det samme året. I 1730 befant tromma seg i Det Kongelige Danske Kunstkammer i København, og fra 1837 var den i Meininger Museum i Thüringen i Tyskland. Den svenske forskeren K.B. Wiklund identifiserte i 1910 tromma i Meiningen med den som var nevnt i det manuskriptet som Just Qvigstad publiserte i 1903. Den 3. november 2023 var tromma tilbakeført til  Saepmie, og den forvaltes nå av muséet Saemien Sijte i Snåsa.

Den svensk-norske religionshistorikeren Håkan Rydving har påvist at det er stor ulikhet mellom hvordan figurene blir tolket i det samtidige manuskriptet og hvordan Ernst Manker senere forklarer dem. Rydving ser dette i lys av et mønster hvor figurer som samene selv forklarer som kristne symboler eller figurer fra hverdagslivet, blir nytolket som vesen fra samisk mytologi.

 Trommas form 
miniatyr|Folldalstromma, gjengitt av Ernst Manker (1950) 
Tromma er en rammetromme / spontromme (gievrie) utført ved sveiping av et helt, smalt og tynt trestykke av furu til en jevn, symmetrisk oval med største lengde 47,5 cm og største bredde 30,4 cm. Figurene på trommeskinnet er malt med en rødbrun farge som er framstilt av orebark.

På undersiden av trommeskinnet er det innskrevet
Bendix AndreiJ foldalen bon

Tromma er bevart med 50 lærreimer festet til undersiden; 33 var festet på ramma og 17 til tverrgående festebånd. Reimene var mellom 11 og 29 cm lange, de korteste var på enden. 134 små metallbiter var festet til reimene; hvorav 96 i messing. Dette er forklart slik: «Remmerne med Tinn-Traaer omviklede og med gammel Tin og Messing i Enden prydede, ere som gaver og Taknemligheds Tegn til Runne-Bommen, hvilke Finnerne giver, naar de efter dens Anvisning har været lykkelige.» På ramma er det festet 11 små stifter av tinn i korsform; Bendix og Jon forklarte at dette «viiser hvor mange Biørne efter denne Runne-Bommes prophetie ere fældede.»

I 1723 skal det også ha vært et rødt kors malt på trommeskinnet. Korset er ikke synlig i dag. Dette ble forklart slik i 1723: «det røde Kaars som paa Rune-Rommen er malet med Biørne-Blod, som Finnen har taget af den skudte Biørns Hierte, og anstrøgen dette sitt Oracul med, paa det hand fremdels skal blive lykkelig i sitt Biørne-Skøtterie.»
 Trommas historie 
De to eierne møtte von Westen en sted i Namdalen i 1723, og de ga ham sin forklaring av trommas innhold. Den skal ifølge Bendix og Jon være «arved i 4de Led». 

Deres forklaring er kjent gjennom et manuskript som finnes i Gunnerusbiblioteket.Berglund 2004 Samtidig eller noe senere samme år krevde von Westen innsamling av trommer på Krogsgarden på Snåsa. Åtte andre trommer ble i 1723 samlet inn der og videresendt til København. Tradisjonen vil ha det til at Bendix Andersen Frennings-Field og Jon Torchelsen Fiplings-Skov rømte over fjellområdet Hartkjølen til Jämtland for å slippe å levere tromma. For å unngå at de to unnslapp innsamlingen, skrev von Westen til sine kolleger i Jämtland og fikk dem til å stoppe samene og kreve tromma innlevert. 

Tidligere har man antatt at trommas vei til museum i Tyskland gikk via beslagleggelse av svenske prester og derfra til Stockholm; også fordi de fleste av trommene som ble innsamlet av von Westen gikk tapt i branner i København. Det er nå kjent at tromma befant seg i Det Kongelige Danske Kunstkammer i 1730, da det i en katalog over samlingene ble nevnt ei tromme med innskriften «Rendick Andersen i Foldalen bom ladie».Bente Gundestrup. Det Kongelige Danske Kunstkammer 1737. Nationalmuseet, 1991; her sitert etter Goltz 2006

I 1757 ble tromma og den medfølgende runebommehammeren gitt som bryllupsgave fra Frederik V av Danmark og Norge til hans tidligere svoger Ernst Friedrich III av Sachsen-Hildburghausen, som giftet seg på nytt i 1757. Den 12. november 1826 ble hertugdømmet omorganisert; det ble en del av hertugdømmet Sachsen-Meiningen og hoffet ble flyttet til Altenburg. Tromma ble da fristilt. En gang mellom 1826 og 1837 ble den donert til Hennebergischen altertumsforschenden Vereins av foreningens grunnlegger hoffråd Ludwig Bechstein (1801–1860). Tromma var fra 1837 i samme samling, selv om museet har skiftet navn og form. Frem til 2023 befant den seg i de musikkhistoriske samlingene i Schloss Elisabethenburg, som er hovedbygningen til Meiniger Museum, i Meiningen.

Tromma ble første gang beskrevet av samleren og kulturhistorikeren Gustav Klemm i boka Die Hirtenvölker der passiven Menschheit (1844), tredje bind i hans bokverk Allgemeine Cultur-Geschichte der Menschheit.

Under  Tråante 2017, 100-årsjubileet for samemøtet i 1917, ble tromma stilt ut på Vitenskapsmuseet i Trondheim fra 5. februar til midten av mai 2017, i museets utstilling «Hvem eier historien?»Tråante 2017: Hvem eier historien?; ntnu.no/vitenskapsmuseetTilbake på norsk jord 300 år etter at den forsvant, NRK Trøndelag 04.02.17Eyvind Bagle: Hvem eier historien?, Museum, Tidsskrift for kritikk, ideer og debatt, 28. april 2017

Det sørsamiske museet Saemien Sijte i Snåsa har flere ganger sagt at de ønsker tromma tilbakeført til sitt samiske miljø, som del av den samme tilbakeføringsprosessen som også Bååstedeprosjektet representerer. Dette ønsket ble også nevnt i forbindelse med planene for det nye museumsbygget som åpnet i 2022.Sørsamene vil ta tilbake røvet runebomme ; Trønder-avisa, 23.9.2019

Den 21. juni 2023 vedtok Meininger Museum på et styremøte å tilbakeføre tromma til Saepmie.GIEVRIE/TROMME TILBAKEFØRES FRA MEININGEN MUSEUM I TYSKLAND, Saemien Sijte, 21. juni 2023 Den 25. juli 2023 ble det meldt at tromma skal overføres til Saemien Sijte høsten 2023.25. juli 2023 kl. 09:28 Tysk museum tilbakeleverer samisk tromme, nrk.no, OĐĐASAT, 25. juli 2023 kl. 09:28 Den 3. november 2023 var tromma tilbake i Sápmi, og forvaltes nå av muséet.Folldalstromma tilbake i Sápmi, nrk Sápmi, 3. november 2023 kl. 14:48

 Trommeskinnets motiver 
Samiske trommer har en motivstruktur og samling av enkelmotiv som gjenspeiler eierens og eierfamiliens verdensbilde, både i religiøs og i praktisk, næringsmessig forstand. Folldalstromma er en av de best dokumenterte samiske trommene i Norge: Eierne Bendix Andersen Frennings Fjeld og Jon Torchelsen Fipling-Skov møtte Thomas von Westen i 1723 og gav ham en forklaring på trommas symboler og deres betydning.

Folldalstromma er en av flere samiske trommer som ved avbildning av båter gjenspeiler at fiske og sjørettet virksomhet var en del av sørsamenes næringsgrunnlag.Håkon Hermanstrand. Sørsamer, Lofoten og kysten; forskning.no, 17.8.2018

Tollkningen av motivene er imidlertid ikke entydig. Religionshistorikeren Håkan Rydving viser i to ulike artikler hvordan både Olaus Graans tromme fra Lycksele og Folldalstromma har blitt åndeliggjort gjennom Ernst Mankers tolkende beskrivelser. Rydving viser hvordan Graan tolker symbolene som uttrykk for næringsvirksomhet, mens Manker tolker symbolene som overnaturlige vesen.«Om man jämför dem framgår det hur Graan framför allt anknyter till näringar och Manker til övernaturlige väsen. Dette visar tidligt svårigheten att tolka trumbilderna.» (Kjellström & Rydving 1988) Symboler som Graan forklarer som snøvær, et skip, regn og ekornskog, tolker Manker som en vindgud, et båtoffer, en værgud og en skogsånd.«De figurer som Graan förklarat som snöväder, ett skepp, regn och ekorrskog tolkade Manker i stället som vindguden Biegkålmaj, ett båtoffer, en väderleksande och (bland flere förslag) ett skogsvesen.» (Rydving 2007) Symboler som samene selv tolker som kristne skikkelser har også ofte fått en ny tolkning som samiske mytologiske figurer; når Bendik forklarer en figur på Folldalstromma som den kristne Gud, tolkes dette senere som den høyeste guden i samisk mytologi, Raedienaehtjie. Dette til tross for at samene i flere hundre år hadde vært utsatt for kristen påvirkning og hadde integrert kristne forestillinger i sin egen tro.«Figurer som i samiska förklaringar anges föreställa kristna väsen har ofta ochså fått en ny tolkning som väsen i samisk mytologi. Ägarnas förklaring av en figur på Freavnantjahke-trumman som Gud Fader tolkas i ställer som Raedienaehtjie trots att samer under flera hundra år hade varit utsatta för kristen påverkan och vi vet at man integrerat delar av den kristna mytologin i sin egen.» (Rydving 2007)

Rydving mener at trommene og trommemotivene fra et kildekritisk utgangspunkt kan deles inn i fire grupper:
 Bevarte trommer som er forklart av eierne. I denne gruppa finnes bare to trommer: Anders Paulsens tromme og Folldalstromma. 
 Bevarte trommer som er tolket/forklart av andre samtidige personer enn eieren. I denne gruppa finnes fem trommer; fire sørsamiske og en fra umesamisk område.
 Tapte trommer som er nedtegnet og tolket/forklart, men hvor det er uklart om eieren var involvert i forklaringen. I denne gruppa finnes fire trommer.
 Bevarte trommer uten samtidige tolkninger av motivene. Til denne kategorien hører de fleste av de om lag 70 kjente trommene.

Rydvings innfallsvinkel står i motsetning til den tidligere/vanlige antagelsen at samene «kristnet motivene» for å redusere inntrykket av hedenskap når de beskrev trommene og deres motiv for prester og andre kristne tilhørere.Se f.eks. kapitlet om Anders Paulsen (s 336-353) i Liv Helene Willumsen. Dømt til ild og bål, trolldomsprosessene i Skottland og Finnmark. Orkana forlag, 2013.

Rydving har sammenstilt forklaringene fra 1723 og 1950 i artikkelen «Ett metodiskt problem och dess lösning»:

 NrNr i henhold til Mankers avtegning, jfr bildet til høyre. Bendix' og Jons forklaring  Mankers tolkning  1   Solen (biejjie) 2 Djevelen Torden, Horagalles, med hammeren 3 En rein som har kommet bort i fjellet Rein som jaktbytte eller offerdyr 4/9  En avslutning på strålen, som kanskje refererer til dens spredning 5 Solen om den skal skinne og det skal blive klart Veir Sannsynligvis vinden (Biegg-olmai eller Biegga-galles), som vanligvis står på denne plassen 6 Gand-Find, som har lært at utsende Gand  En av de tre ailekes-olmak, helgedagsmennene 7 Finnen, som leder efter de Vildfarende Rinsdyr  En av de tre ailekes-olmak, helgedagsmennene 8    En av de tre ailekes-olmak, helgedagsmennene 10 Finne Hytter i andre Finne Byer  samebygd med gammer 11 Om Ulven har været i anden Finne-Bye og gjort Reensdyrene Skade Ulv, eller bærspisende bjørn. Prikkene kan evt tolkes som rester av et revet dyr, eller et tegn på dyrets farlighet. Trekanten kan være en gamme i nærheten av dyrets revir. Kanskje har figuren tjent til å det svartmagiske formålet å sende rovdyr til andres boligområder. 12 Færge-Baaden båtofferet 13-16 Bøyden, det er Byer, hvor Bønderne boer  bygda eller kirkegrenda med hus og budskap: geit, ku og hest 17 Finnen kiører i sin Kirritz (akja) med Rinsdyr for Kanskje bare en vanlig sledekjøring, men det er ikke urimelig å anta at vi her har noaidien, trommas eier, på viktig ærend i åndeverdenen 18 Gand-Flue til at skade Mennisker  trollskudd, gandflue, noide-dirri 19 Goup-dyret gaupe eller et annet rovdyr 20 Det Gierde, hvor Finnerne haver deres Rinsdyr samlede, særdeles om Sommeren, naar de malker Hinderne reinkve med hjord og gjetere 21  Biørnen Bærspisende bjørn 22  Rune-Bommen, hvilket Signum tilkiende om Rune-Bommen spaaer sandt Tromma, sett fra undersiden 23 En Fin kommer at besøge den anden Sannsynligvis noaidien 24 Fisker-Baaden med Garnet bag efter Fiskere med båt og garn 25 Fugle-leeg; en Sted paa grønne Enger og gierne hos Fiske-Vand, hvor Uhr-Høns og Tødderne om foraaret samler sig og spiller med hver anden Skogsfugl på spillplassen 26 Staburet, bygt i Skoven paa 4 ved Toppen afhugne Træer 10 á 12 Alen høi fra jorden, hvori Finnen giemmer sine Madvarer og bedste Varer, alleene forvaret med en Pind for Døren; men naar derfra, da giemmer de Stien saa vel, at en Fremmed ei kand finde den Njalla på rotfast stolpe 27 Fieldet, hvor Reensdyrene gaae Rovdyr i fjellet, bjørn eller ulv 28 Ulven og Riins-Dyret i Fieldet; om Ulven har giort Skade blandt Reens-Dyrene Rein og rovdyr (bjørn eller ulv) i fjellet 29 Gud den Hellig Aand En av skikkelsene i den samiske treenigheten, kanskje opprinnelig Radien-akka, den herskendes hustru 30 Gud-Fader Hovedfiguren i den samiske treenigheten, kanskje opprinnelig Radien-attje, tilsvarende den kristne Gud Fader  31  Kanskje en tjenende ånd til 32, Radien-pardne 32 Guds-Søn Den tredje skikkelsen i den samiske treenigheten, Radien-pardne, den herskendes sønn, Guds sønn 33 Om de gamle Hester skal skydes ihiel hos Bønderne, hvorefter Finnerne søger, som de derved for tiener Penge for at tage Huden av Hesterne, og beholde Kiødet til Spise Ruto til hest. [Ruto er en djevleskikkelse] 34 Gand-Flue til at beskade Qvæget På denne plassen står det vanligvis en menneskefigur som har en oppgave som hjelpeånd i dødsriket eller noe lignende. En menneskefigur er ofte forenklet til et kors, men på denne trumma har alle de frittstående menneskefigurene beina fra hverandre; derfor er trolig Bendix' og Jons forklaring riktig, selv om det er uvanlig med to trollskudd/gandfluer på samme tromme 35 Kirken Sannsynligvis kristen grav eller kirkegård, opprinnelig jabme-aimo, det samiske dødsriket 36 Finnernes Begravelse i Fieldet, som er gierne i en Bergrift eller Huule, hvorind de putter deres Liig Samisk grav 37 Finne-Tøiten, Finne-Konen Sannsynligvis samens hustru, som den nærstående gruppen av mødregudinner henvender seg til 38-40 De Mands-Personer som vogter Rinsdyrene De tre vanlig forekommende akkhaer, mødregudinner, som forholder seg til kvinnenes verden, gammen og barnefødsler: Saaraahka, Oksaahka og Juksaahka; den siste kan gjenkjennes på buen 41 Hermelin-Dyret Hunden hjemme ved gammen 42 Finne-Hytterne Sameleir med gammer 43 Træe i Skoven, Egeren, eller som de kalde det Dyr, Ikorn Ekorn i ei gran 44 Finnerne gaaer paa Biørne-Skiøtterie Jegere på jakt, med pil og bue 45 Finne-Qvinden agter at gaae til Staburet Kanskje samekvinnen hjemme, som et motstykke til mannen på jakt

 Spådomsredskap 
Om trommas bruk til spådomskunst ble følgende forklaring nedtegnet i samtale med eieren Bendix Andersen i 1723: 
«Naar en Finn har besluttet et at forrette, adspurde hand sin Rune-Bomme, tog den i sin venstre Haand, vendede den Ende, hvor Rins-Dyrenes Samling præsenteres mod sit bryst, faldt ned paa det venstre Knæ, med det Høire oprakt, tog hammeren, som er arbeidet av Rins-Horn, tillige med det lille Messing Instrument |:Viiseren kaldet:| i den høire Haand, lagde Viiseren oven på Skindet, og med Hammeren bankede paa skindet. Imedens han saa bankede, sang han en sang på Finsk, som vel uden Tvil har været vantroende, efterdi ingen Fin vil give Meeningen tilkiende; ved denne banken på Skindet, bevægeres Viiseren fra et sted til et andet iblant Charactererne, indtil den før Sangen var ude, blev u-bevegelig liggendes, i hvor meget hand vilde banke, paa det Signo, som betegnede Finnernes Forehavende, om hans propos skulde blive lykkelig; men skulde det ikke lykkes, da bevegedes Viiseren under og efter Sangen hist og her ved Finnens Banken, som af begyndelsen. Dette har været Finnerne et infallible Tegn på en lykkelig eller u-lykkelig udgang.»

 Se også 
 Bindalstromma
 Anders Paulsen, som beskrev sin runebomme i rettssaken mot ham i Vardø i 1691
 Runebomma fra Velfjord
 Runebomma fra Bjørsvik

 Referanser 
Goltz 2011
Dunfjeld-Aagård 2005
Manker 1938
Manker 1950
Denne tolkningen forekommer i Mankers opprinnelige manus, ikke i den trykte boka.
Goltz 2012
Anonym hos Qvigstad 1903
Rydving 2007
Kjellström & Rydving 1988
Kroik 2007

 Litteratur 

 Anonym. [trolig Thomas von Westen] «Underrettning om Rune-Bommens rette Brug iblandt Finnerne i Nordlandene og Finnmarken saaledes, som det har været af Fordum-Tiid». Gjengitt i Just Qvigstad (red.) Kildeskrifter til den lappiske mythologi; bind 1. Utgitt i serien Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs skrifter 1903. (ebok). Side 65-68
 Birgitta Berglund. «Runebommer, noaider og misjonærer». i: Spor, nr 1, 2004 (pdf)
 Lisa Dunfjeld-Aagård. Sørsamiske kystområder, tolking av fortidig samisk tilstedeværelse i Ytre Namdal. Hovedoppgave i arkeologi. Tromsø, 2005. (pdf)
 Maren Goltz, «Die Meininger 'Zaubertrommel'. Zur Geschichte, Bedeutung und Funktion der Samen-Trommel». In: Jahrbuch des Hennebergisch-Fränkischen Geschichtsvereins 21 (2006), 171–196. 
 Maren Goltz, Runebomma fra Folldalen. Oversatt av Arnljot Grøttum og Per Brembu. Utgitt av Høylandet historielag 2011. Opptrykt i Årbok for Namdalen 2017
 Maren Goltz: Die Musikinstrumenten-Sammlung der Meininger Museen im Schloss Elisabethenburg. Vollständiges Bestandsverzeichnis mit ausführlicher Dokumentation. Unter Mitarbeit von Anne Koch. Meiningen 2012. (pdf)
 Rolf Kjellström & Håkan Rydving. Den samiska trumman. Nordiska museet, 1988. ISBN 91-7108-289-1
 Åsa Virdi Kroik. Hellre mista sitt huvud än lämna sin trumma. Föreningen Boska, 2007. ISBN 978-91-633-1020-1. Kapitlet «Trumman»
 Ernst Manker. Die lappische Zaubertrommel, eine ethnologische Monographie. 
 1. Die Trommel als Denkmal materieller Kultur. Thule förlag, 1938 (Nordiska museets serie Acta Lapponica; 1). Side 596-608
 2. Die Trommel als Urkunde geistigen Lebens. Gebers förlag, 1950 (Nordiska museets serie Acta Lapponica; 6)
 Håkan Rydving. «Ett metodiskt problem och dess lösning : att tolka sydsamiska trumfigurer med hjälp av trumman från Freavnantjahke». I: Njaarke : tjaalegh Harranen Giesieakademijeste. Harran, 2007. ISBN 978-82-997763-0-1 (Skrifter fra Sommerakademiet på Harran; 1)
 Franz Weinitz. «Die lappische Zaubertrommel in Meiningen». Zeitschrift für Ethnologie, 1910, Hefte 1, 1-14.
 K.B. Wiklund. «Die lappische Zaubertrommel in Meningen». I: Le Monde Oriental''; Vol 4; side 89-110; 1910.

 Eksterne lenker 


Kategori:Samisk religion
Kategori:Samisk historie
Kategori:Sørsamene
Kategori:Kulturminner i Namsskogan
Kategori:Kulturminner i Høylandet
Kategori:1723 i Norge
Kategori:2023 i Norge