Vilajet

Vilajet (persisk: ولايت; {arabisk: ولاية, wilâya) var navnet på de førstenivås administrative enheter i Det osmanske rike i reformperioden fra og med 1845. Den avløste den tidligere eyalet som forvaltningenhet. Forbilde var det franske departementet. I ledelsen av vilajet-forvaltningen stod en vali. En vilajet bestod typisk av to eller flere sandsjaker.

Reformens prinsipper ble først fullt virkeliggjort i 1864 i Donau-vilajeten (Tuna vilâyeti), kom så til anvendelse i det gamle fyrstedømmet Bulgaria, og fra 1867 til 1884 utvidet til hele riket. Men noen sandsjaker ble imidlertid beholdt som «uavhengige» (i den forstand at de var direkte understilt sentralforvaltningen), av strategiske, politiske eller religiøse grunner.

Enkelte arabiske etterfølgerstater etter osmantiden overtok og videreførte vilajetene (da gjerne transkribert som wilaya).

 Noen glimt fra perioden 1845 - 1900 
I 1845 ble Eyalet Abessinia forvandlet til Vilâyet Habeshistan, og forble tyrkisk frem til det ble erobret av Italia (og ble kolonien Eritrea). 

I 1847 ble Vilâyet Kürdistan (tidligere et eyalet) grunnlagt. I 1856 ble det definert på nytt. Hovedstaden var Ahlat, senere Van, Muş og så Diyarbakır. I 1864 ble det oppløst, og området oppdelt annerledes, slik at blant annet Vilâyet Dersim ble til. 

I 1864 ble det historiske storområde Makedonia organisert i seks vilajeter, nemlig (med hovedstad og statstilhørighet pr 2014):

 Edirne/Adrianopel (Edirne, nå tyrkisk)
 Selanik/Saloniki (Thessaloníki, nå tyrkisk)
 Yanya/Janina (Ioannina, nå gresk)
 Ishkodra/Skutari (Shkodër, nå albansk)
 Kosova/Kosovo (Üsküb/Skopje, nå makedonsk)
 Manastır/Monastir (Bitola, nå makedonsk)

En sentral forvaltningsregion for hele den geografiske historiske regionen Makedonia fantes ikke under det omanske rike frem til 1903Fikret Adanir, 1979: «Die Makedonische Frage. Ihre Entstehung und Entwicklung bis 1908». Frankfurter Historische Abhandlungen, Band 20. Franz Steiner Verlag, Wiesbaden. s. 2. (ISBN 3-515-02914-1).

 Vilajeter ca 1900 
Omkring år 1900 fantes de følgende vilajeter (hovedstad i parentes dersom den ikke sammenfalt med vilajetens navn):

 Vilâyet Bosnia (Saraybosna/Sarajevo, under østerriksk-ungarsk administrasjon)
 Vilâyet Kosovo (Üsküb/Skopje) – til 1903
 Vilâyet Shkodra – til 1903
 Vilâyet Manastır (Bitola) – til 1903
 Vilâyet Herzegowina
 Vilâyet Tuna
 Vilâyet Ioannina – til 1903
 Vilâyet Saloniki (Thessaloniki) – til 1903
 Rumeli Sharki/Østrumelia (Filibe/Plovdiv)
 Vilâyet Adrianopel (Edirne) – til 1903
 Vilâyet Konstantinopel
 Cezair-i Bahr-ı Sefid (= øyene i Egeerhavet, Rhodos)
 Vilâyet Girit (Hanya/Kreta)
 Vilâyet Kıbrıs (Lefkosha/Kypros) under britisk administrasjon
 Vilâyet Hüdavendigâr (Brusa/Bursa)
 Vilâyet Aydın (Smyrna)
 Vilâyet Konia
 Vilâyet Ankara
 Vilâyet Kastamonu
 Vilâyet Trapezunt
 Vilâyet Sivas
 Vilâyet Mamuretül-Aziz
 Vilâyet Adana
 Vilâyet Erzerum
 Vilâyet Van
 Vilâyet Diyarbakr
 Vilâyet Aleppo 
 Vilâyet Mossul 
 Vilâyet Bagdad
 Vilâyet Basra
 Vilâyet Bitlis
 Vilâyet Syria (Damaskus)
 Vilâyet Beirut 
 Vilâyet Hejaz (Jidda)
 Vilâyet Yemen (Sana)
 Misr (Kairo) – ikke egentlig et vilajet, men et arvelig visekongedømme
 Vilâyet Tripolitana (Tarâbulus/Tripoli)

Dessuten de følgende uavhengige sandsjaker:

 Kocaeli (İzmit)
 Biga (Kale-i Sultaniye)
 Zor (Deir ez-Zor)
 Cebel-i Lübnan (Bait ad-Dîn/Libanonfjellene)
 Küdüs-i Sherif (Jerusalem)
 Bingazi (Benghazi)

 Referanser 

 Litteratur 
 Andreas Birken: Die Provinzen des Osmanischen Reiches, Beihefte zum Tübinger Atlas des Vorderen Orients, Reihe B, 13, Wiesbaden, 1976.

Kategori:Det osmanske rike