Morane-Saulnier Type N

Morane-Saulnier Type N, også kjent som Morane-Saulnier N, var et fransk monoplan som tjenestegjorde som armert oppklaringsfly eller speiderfly i første verdenskrig. Type N kom til Aéronautique Militaire i april 1915 med den offisielle betegnelsen MS.5C.1. Tre skvadroner ble opprettet med denne flytypen i det britiske Royal Flying Corps med kallenavnet Bullet. Flyet ble også brukt av det russiske keiserlige flyvåpenet.

Beskrivelse
Type N-monoplanet var et av flykonstruktørene Robert og Léon Morane og Raymond Saulniers beste produkter fra firmaet Morane-Saulnier, med en avansert og aerodynamisk konstruksjon som ga et tydelig strømlinjeformet inntrykk.Alverdens fly i farver Krigsfly 1914-1918, s. 142

Flyet hadde en sirkulær skrogkropp formet med longitudinelle spanter av tre overtrukket med duk, som sluttet mot motordekslet av aluminium som omsluttet både rotasjonstempelmotoren og drivstofftankene. Den meget store og avrundede propellspinneren av aluminimum dekket nesten hele fronten, noe som ga flyet gode aerodynamiske egenskaper. Men spinneren minsket nedkjølingen av motoren som kunne bli overopphetet under flyvningen. Vingen var bygd omkring to spanter med ni ribber, overtrukket med duk på hver side av skroget, men hadde bare vingefordreining for flykontroll. Selve vingearealet var lite, bare 11 m², i forhold til flyvekten som ved full last var 444 kg.Davilla-Soltan, s. 323

For å styre flyet i en kontrollert flyvning måtte piloten fordreie vingeflaten, noe som gjorde flyet tregere til tross for fremragende manøverevne og gode styringsegenskaper. På oversiden og undersiden av skroget like foran piloten sto det wiretrekk hvor pianovaiere var trukket til vingen. Med vaierne kunne piloten styre flyet. Nyere fly med balanseror var betydelig mer avanserte til sammenligning. Type N-flyet kunne oppnå en makshastighet på 145 km/t og klatre opptil 2000 meter på ti minutter, men landingshastigheten ble så høy at det var et vanskelig fly for flyverne.Davilla-Soltan, s. 321 Under spesielle forhold kunne flyet bli farlig på større høyder enn 3000 meter med en risiko for stall.Davilla-Soltan, s. 322

Det vanlige motorvalget for Type N var den alminnelige Le Rhōne 9C-motoren med en ytelse på 80 hestekrefter. Ettersom en rotasjonsstempelmotor måtte ha luftkjøling, medførte den store propellspinneren en ulempe ved at luften ble blåst bort fremfor inn under motordekslet. En mindre spinner ble senere tatt i bruk, og på flere kampfly ble den helt fjernet.

Bare 49 fly ble bygd. Franskmennene foretrakk Nieuport 10 og Nieuport 11 som ikke bare hadde mer avanserte flykontrollmidler, de var også lettere å bruke og vedlikeholde til sammenligning. Etter en utprøvning der Type N ble sammenlignet med Nieuport 11 i september 1915, ble produksjonen stoppet.
Historie
Type N var trolig inspirert av konkurrenten Deperdussins monocoque-flyet som hadde et meget avansert utseende under Schneider Trophy-konkurransen i 1913. Dette flyet hadde skuldervinge, sirkulær og strømlinjeformet skrogkropp og en stor propellspinner som et ekte racerfly med en makshastighet på 180 km/t.Davilla-Soltan, s. 184-185 Alle monoplaner utviklet av firmaet Société Anonyme des Aéroplanes Morane-Saulnier hadde en enklere konstruksjon til sammenligning.

Det første Type N-flyet som kom til fronttjeneste, var flyet for flyveren Eugene Gilbert som ønsket å hevne sin venn Roland Garros som hadde krasjet og blitt tatt til fange av tyskerne. Flyet fikk navnet Le Vengeur. Gilbert monterte et maskingevær, enten en 7,7 mm Lewis eller en 7,9 mm Hotchkiss foran førerkabinen som på Garros' fly. Med deflektorplater på propellbladene kunne man skyte gjennom propellfeltet uten å gjøre skade. Hotchkiss-maskingeværet kan bare mates med et magasin på 25 skudd om gangen. Det var mange trefninger med tyske fly gjennom året 1915 med få resultater, men et fly ble skutt ned av Jean Navarre 25. oktober..

Det britiske RFC valgt denne flytypen for de nyopprettede skvadronene Nos. 1, 3 og 60 som et resultat av Fokkerplagen, for å ha effektive jageroppklaringsfly mot det tyske Fokker Eindecker-flyet som skjøt ned mengder av britiske rekognoseringsfly med få ulemper. 26 Type N-fly ble bestilt og levert til britene som kalte det Bullet. Som de franske flyverne, lærte britene at det var et vanskelig fly, blant annet var det lett å forveksle flyet med Fokker E.III-flyet under kamp. Noen av de britiske eksemplene hadde Vickers mitraljøse.

Det er lite som er kjent om den russiske bruken av Type N ettersom det fantes flere Morane-Saulnier monoplaner i det russiske flyvåpenet som Type G og Type I av nyere modell med et lignende utseende. De ble alle kollektivt kalt «Morane monocoques» i russisk omtale.

Flytypen ble trukket tilbake i året 1916 både fra fransk og britisk tjeneste, men fortsatte inn i året 1917 hos russerne. Det var 18 Morane-monoplaner på fronten hos russerne, blant annet på Romaniafronten.

Varianter
Morane-Saulnier Type N
Ettseters jageroppklaringsfly, monoplan.
Morane-Saulnier Type Nm
Type Nm hadde en modifisert haleseksjon. 
Operatører
 Frankrike
Aeronautique Militaire
 Russland
 Det keiserlige russiske flyvåpenet
 Ukraina
(To fly, 755 og 952 i 1918)
 Storbritannia
 Royal Flying Corps
No. 60 Squadron RFC
Se også
 Fokker Eindecker

Referanser

Litteratur
 Munson, Kenneth og Ege, Lennart Alverdens fly i farver - Krigsfly 1914-1918, Politikens Forlag (dansk) København 1968
 Bruce, J.M (1996) Morane-Saulnier Types N, I, V Windsock Datafile 58. Albatros Publications.
 Davilla, James & Soltan, Arthur (2002); French Aircraft of the First World War, Flying Machines Press, ISBN 1-891268-09-0

 Eksterne lenker 
 Morane-Saulnier Type N

Kategori:Fly fra første verdenskrig
Kategori:Jagerfly
Kategori:Enmotors propelldrevne luftfartøy
Kategori:Luftfartøy produsert i Frankrike