Affektbevissthetsmodellen

Affektbevissthetsmodellen (ABT) er en psykoterapimodell med spesielt fokus på å integrere følelser med tanker og atferd Monsen, Melgård & Ødegård, 1989; Monsen & Monsen, 1999; ref. i Monsen & Solbakken, 2013.

Begrepet affektbevissthet (AB) ble utviklet i 1983 som en del av Tøyenstudien, en naturalistisk utfallsstudie med 25 pasienter hvorav de aller fleste var diagnostisert med personlighetsforstyrrelser Monsen, Melgård, og Ødegård, 1986; Monsen, Ødegård og Melgård 1989; ref. i Monsen og Monsen, 2000). Som en del av prosjektet ble det utviklet en behandlingsmodell med fokus på affektbevissthet (ABT) som siden er blitt videreutviklet Monsen & Monsen, 2000.

Psykiske forstyrrelser oppfattes som vitalitet på avveie. Vitalitet sees som en individuasjonsprosess der enkeltmennesket gjennom sin utvikling gradvis lærer seg å kunne stole på egne opplevelser og vurderinger, og derigjennom også får et bevisst forhold til seg selv og andre Monsen, 2000.

Affektbevissthetsbegrepet er basert på integrasjon av flere teoretiske perspektiver på affekt- og scriptteori Tomkins 1978; 1995a, 1995b, 1995c; 2008a, 2008b; ref. i Monsen & Solbakken, 2013 og differensiell emosjonsteori Izard, 1993; 1991; 2007; 2009; ref. i Monsen & Solbakken, 2013. Selv-psykologiske tilnærminger slik de er fremmet av «intersubjektivistene» Stolorow, Brandschaft & Atwood, 1995; Stolorow & Atwood, 1992; ref. i Monsen & Solbakken, 2013 er også sentrale. Begrepene i ABT er undersøkt og validert empirisk. Bl. a. er det vist at enkeltaffektene i modellen utgjør separate faktorer som skiller seg systematisk fra hverandre ved måling Monsen & Solbakken, 2013.

 Affekt- og scriptteori 
Silvan Tomkins Tomkins, 1981 så på følelser som et primært biologisk motivasjonssystem, til forskjell fra for eksempel kun et produkt av kognitiv fortolkning eller et driftsderivat. Følelsene er blitt formet gjennom evolusjonen for å ivareta viktige funksjoner relatert til overlevelse, samhandling med andre mennesker/kommunikasjon, informasjon og å kunne forholde seg til det som er nytt Tomkins, 1962; 1982/1963. Følelsene bidrar til å forsterke våre bilder av hva som setter de i gang, og fungerer som et psykisk lim som binder våre opplevelser sammen Tomkins, 1962, 1963, 1979, 1991, 1992; ref. i Monsen & Monsen, 2000. Gjennom personlighetsutviklingen organiseres affektive reaksjoner i automatiserte opplevelses- og atferdsmønstre som Tomkins kalte for script Tomkins, 1995; ref. i Monsen & Solbakken, 2013.

 Selvpsykologi 
Selvpsykologien utviklet av  Heinz Kohut Kohut,1971, 1977; ref. i Monsen & Monsen, 2000 har et sentralt fokus på affektenes betydning. Kohuts utvikling av begrepet selvobjektfunksjon og den empatisk utforskende metode understreker den affektive dimensjonen i selvopplevelsen. Kohut så integrasjon av affekttilstander som vesentlig for utvikling av selvregulering og i strukturering  av selvopplevelse. Stolorow m. fl.Stolorow et al., 1987; ref. i Monsen & Monsen, 2000 utviklet selvobjektbegrepet i retning av affektintegrering. Innlevelse og inntoning i forhold til hele variasjonen av affekttilstander og tilstrekkelig bekreftelse, akseptering, differensiering, syntetisering, samt det å kunne romme barnets opplevelser blir sett som essensielle selvobjektfunksjoner. Dette behovet er der gjennom alle stadier av livsløpet og bidrar til struktureringen av et individs fornemmelse av å være et selv.

 Affektbevissthet 
Affektbevissthet refererer til det gjensidige forholdet mellom aktivering av grunnleggende affekter og individets evne til bevisst å oppfatte, reflektere over og uttrykke disse affektive opplevelsene. I ABT sees denne evnen som sentral for å kunne bruke følelsene adaptivt.
God affektbevissthet medfører:
 Evnen til å utnytte affektene som signaler og som bærere av meningsfull informasjon
 Innsikt i motiver for handlinger (både egne og andres)
 Bedre evne til å realisere personlige ambisjoner og mål
 Evne til selvavgrensning og kapasitet til å inngå i gjensidige relasjoner
 Den grunnleggende fornemmelsen av å være seg selv styrkes
 Det blir lettere å endre mentale representasjoner, som sentrale forestillingsbilder, faste trossystemer og rigide forventningssystemer

 Terapien i praksis 
Terapeuten tar utgangspunkt i det pasienten bringer inn i timen, og utforsker dette på seks ulike intervensjonsnivåer, hvorav nivå 2, å få tak i affekten, er det mest grunnleggende. Man tar utgangspunkt i de sentrale følelsene i det pasienten forteller om, og jobber med å bedre oppmerksomhet, toleranse og uttrykk for følelser, samt å reflektere over hva de forteller. Videre identifiserer man script (se under affekt- og scriptteori) relatert til følelsesreaksjoner, hvordan disse scriptene har oppstått, og eventuelle unntak av disse. Prosesslæring er sentralt, det vil si å lære seg en konstruktiv måte å forholde seg til egne opplevelser på Monsen, 2010-2012.

Intervensjonsnivåene:
 Tydeliggjøring av scener (ytre hendelser)
 Forsøke å få plassert det affektive i scenene. 
 Undersøke/validere de fire affektbevissthetsaspekten (oppmerksomhet, toleranse, emosjonell og begrepsmessig ekspressivitet) 
 Identifisering av script 
 Kontekstualisering av script (hvordan scriptet har oppstått). Dette gjør det lettere å slutte å generalisere scriptet. 
 Undersøke/validere vitale relasjoner/scriptoverskridelse.

 Forskning på Affektbevissthetsmodellen 
Psykiske problemer samvarierer med lav oppmerksomhet og toleranse for følelser. Man har funnet sterke sammenhenger mellom graden av følelsesintegrasjon og andre mål på psykisk helse, slik som symptomtrykk, grad av relasjonelle vansker, selvbildeproblematikk, somatiseringsproblemer (at psykiske problemer manifesterer seg i kroppslige plager), generell psykologisk fungering og omfang av personlighetsproblemer Choi-Kain & Gunderson, 2008; Solbakken et al., 2011b; Lech, Anderson & Holmqvist, 2008; Holmqvist, 2008; Waller & Scheidt, 2004; ref. i Monsen & Solbakken, 2013
Terapimodellen (ABT) har vist seg å være effektiv for et bredt spekter av pasienter: psykoselidelser, alvorlige og sammensatte personlighetsforstyrrelser, psykosomatiske (smerte)lidelser og også for de vanligste symptomlidelsene Monsen, Odland, Faugli, Daae & Eilertsen, 1995; Monsen & Monsen, 2000; Levy Berg, Sandell & Sandahl, 2009; Solbakken, Hansen, Havik & Monsen, 2012; ref. i Monsen & Solbakken, 2013.

 Referanser 

 Kilder 
 Monsen, J. T., Monsen, K. (2000). Affekter og affektbevissthet: Et bidrag til integrerende psykoterapimodell. I A. Holte, G. H. Nielsen, H. Rønnestad (Eds) Psykoterapi og psykoterapiveiledning. Teori, empiri og praksis (ss. 71-90). Oslo: Gyldendal akademisk. 
 Monsen, J. T., Solbakken, O. A. (2013). Affektintegrasjon og nivåer av mental representasjon: Fokus for terapeutisk intervensjon i Affektbevissthetsmodellen. Tidsskrift for norsk psykologforening, 50, 8, 740-752. 
 Monsen, J. T. (2000). Vitalitet, psykiske forstyrrelser og psykoterapi. Utdrag fra klinisk psykologi. Otta: Tano
 Monsen, J. T. (2010-2012). Kurs og kursmateriell: 2-årig innføringskurs i Affektbevissthetsmodellen.
 Tomkins, S. S. (1981). The quest for primary motives: Biography and autobiography of an idea. I E. V. Demos (Ed.), Exploring affect. The Selected Writings of Silvan S. Tomkins. (ss. 27-63). Cambridge: Cambridge University Press. 
 Tomkins, S. S. (1982/1963). Role of the specific affects. I E. V. Demos (Ed.) Exploring Affect. The Selected Writings of Silvan S. Tomkins (ss. 68-85). Cambridge: Cambridge University Press. 
 Tomkins, S. S. (1962). Evolution of the affect system. I E. V. Demos (Ed.) Exploring Affect. The Selected Writings of Silvan S. Tomkins (ss. 64-67). Cambridge: Cambridge University Press.

 Eksterne lenker 
Youtube: Jon T. Monsen om affektintegrasjon

Kategori:Psykoterapi