Til den evige fred

Til den evige fred (tysk: Zum ewigen Frieden), også kalt Den evige fredDen evige fred. En filosofisk plan oversatt av Øystein Skar Oslo 2002, er en bok skrevet av filosofen Immanuel Kant i 1795. Boken inneholdt en filosofisk plan for å stifte fred mellom stater gjennom rettslige ordninger.
 Kants bok sto i den naturrettslige tradisjon i folkeretten.

Bokens første del oppstiller seks krav til staters handelmåte for at fred skal kunne forhindres. Han kalte selv disse kravene for preliminærartikler, som var formulert som negative plikter. I andre del skrev han om tre fundamentale krav for at fred kunne oppnås. Disse kalte han definitivartiklene, som på sin side var positivt formulert.

De seks preliminære artiklerOversettelsene er fra Rett. En internasjonal historie av Dag Michalsen
 Ingen fredsslutning skal anses som gyldig som er blitt laget med hemmelige forbehold om stoff til en fremtidig krig.
 Ingen selvstendig bestående stat ... skal kunne erverves av en annen stat gjennom arv, bytte eller overdragelse.
 Stående hærerEn «stående hær» er en hær som ikke ble oppløst og sendt hjem etter endt krigføring, men som forble i landet det var ført krig mot ... skal med tiden opphøre helt.
 Det skal ikke stiftes noen statsgjeld i forbindelse med mellomstatlige konflikter
 Ingen stat skal blande seg inn i en annen statsforfatning og regjering med makt.
 Ingen stat skal i krig med en annen stat tillate seg slike fiendtligheter som må gjøre den gjensidige tiltro til den fremtidige fred umulig...

De tre definitivartiklene
 Den borgerlige forfatning i enhver stat skal være republikansk
 Folkeretten skal være grunnlagt på en føderalisme av frie stater
 Verdensborgerretten skal være avgrenset av den almene gjestfrihetens betingelser

Referanser

Kategori:Verk fra 1795
Kategori:Rettshistorie