Redningen av de danske jødene

«I oktober 1943 trodsede det danske folk og modstandsbevægelsen nazisternes besættelse af deres land ved at redde deres jødiske landsmænd. I løbet af ti nætter blev næsten alle danske jøder – over syv tusinde mennesker – sendt i sikkerhed over Øresund til Sverige i fiskerbåde og andre småskibe. Den danske modighed og den svenske gæstfrihed gav et uudsletteligt bevis på menneskelige værdier i en barbarisk tid. Israel og verdens jøder vil aldrig glemme.»
Redningen av de danske jødene var det organiserte arbeidet i Danmark som fikk de rundt 6 500 danske jødene i sikkerhet fra den tyske okkupasjonsmaktens jødeforfølgelse. Da arrestasjonene ble foretatt natt til 2. oktober 1943, var de fleste  kommet trygt til Sverige.Storeide, Anette Homlong: «Redningen av de danske jødene 1943» i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 8. mai 2025 fra  Aksjonen var en av de største mot holocaust, og førte til at bare 477 danske jøder havnet i Hitlers konsentrasjonsleirer.

 Bakgrunn 
Den 9. april 1940 ble Danmark okkupert av en overveldende tysk styrke. I første omgang fikk okkupasjonen (dansk: besættelsen) ingen større konsekvenser, verken for kristne eller jøder. Som følge av den danske regjerings medgjørlighet (samarbeids- og forhandlingspolitikken) overfor okkupasjonsmakten, var tyskerne også lydhøre overfor danske argumenter, og regjering og konge fikk lov til å bli sittende. Da den danske regjering forklarte at Danmark ikke hadde noe «jødeproblem», lot de tyske okkupantene temaet ligge for ikke å ødelegge det forholdsvis gode forhold landene imellom.

Under den danske utenriksminister Erik Scavenius' besøk i Nazi-Tyskland i 1941 ble jødespørsmålet tatt opp av tyske myndigheter. Et dansk antisemittisk blad benyttet seg av muligheten til et frontalangrep på danske jøder, og kort etter forsøkte noen å tenne på synagogen i København. Det danske rettssystemet straffet både bladets utgivere og ildspåsetterne med bøter og fengsel. De tyske okkupantene tolket dette slik at en deportasjon av danske jøder kunne ødelegge forholdet til Danmark helt.

Men i 1943 ble det klart at Tyskland trolig kom til å tape krigen. Fra 10. august spredte streiker og uro seg fra Esbjerg departtil det meste av landet.

24. august 1943 toppet det seg, da 1 500 tyske soldater var ventet til København og skulle innkvarteres i utstillingsbygget Forum i byens sentrum - og Forum i stedet ble sprengt i luften samme dag.<ref>[https://www.forsvaret.dk/da/publikationer/honnoer/honnor-nr.-6-maj-2023/sabotageaktion-gav-det-sidste-knak/ Sprengningen av Forum, forsvaret.dk]</ref> En rasende Hitler sendte bud etter Reichsbevollmächtiger Werner Best og skjelte ham voldsomt ut for å ha sviktet oppdraget sitt. «Blek og skjelven» var dr. Best tilbake i København 27. august, og oppdaget at general von Hanneken alt vurderte militær unntakstilstand og internering av den danske hær som eneste utvei for å skape ro og orden.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 2 (s. 561), New York 1985 Konfrontert med et ultimatum om innføring av unntakstilstand, nattlig portforbud, særdomstoler og dødsstraff for sabotasje, samt forbud mot streik og ansamling av folk, valgte den danske regjering og Rigsdagen å fratre,Olesen, Niels Wium: «Augustoprøret 29. august 1943» i Danmarkshistorien på lex.dk. Hentet 9. mai 2025 fra  og overlot styret til departementene («departementsjefstyret»). Deres talsmann, Nils Svenningsen (1984-1985),Sjøqvist, Viggo: «Nils Svenningsen» i Dansk Biografisk Leksikon på lex.dk. Hentet 9. mai 2025 fra  direktør i utenriksdepartementet, satt på sitt kontor da han fikk vite at adresselister over jødene var beslaglagt av tyskerne. Svenningsen skyndte seg av sted til dr. Best, som hevdet at han ikke kjente noe til dette; men 17. september bekreftet den tyske legasjon at adresselistene var i tyske hender. Dette ble bortforklart som «ren rutine», og hadde angivelig ingenting med «jødespørsmålet» å gjøre. Jødene var likevel urolige, og spurte Svenningsen hva han mente om flukt til Sverige. Dette mente han bare ville virke provoserende på tyskerne, og frarådet det. Men 8. september 1943 sendte dr. Best et telegram til Berlin der han foreslo å dra fordel av unntakstilstanden til å deportere jødene; men til det trengte han soldater, politifolk og skip.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 2 (s. 561)  

23. september skrev general von Hanneken til Berlin om å få utsatt «jødeaksjonen» til etter unntakstilstanden, for han ønsket ikke den tyske hæren utskjemt av noen befatning med dette. General Jodl svarte: «Tull. Det dreier seg om statslige nødvendigheter.» (Geschwätz. Es dreht sich um staatliche Notwendigkeiten.) Men von Hanneken ville ikke strekke seg lenger enn til å sende 50 mann til å avsperre havneområdet under ombordstigningen. Dermed var den tyske hær bare involvert i å opprettholde lov og orden, ikke i arrestasjoner.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 2 (s. 563) 

 Deportasjonsordren og flukten 
I andre tysk-okkuperte europeiske land var jødene på dette tidspunktet stort sett deportert. Rundt 770 av totalt rundt 2 200 norske jøder var deportert året før, og ryktene om dette nådde Danmark og Sverige. Den tyske skipsfartsattaché Georg Ferdinand Duckwitz lekket den 28. september 1943 informasjon om forestående deportasjon av jøder til sin venn, formannen for Socialdemokraterne Hans Hedtoft, som kontaktet den danske motstandsbevegelse og de danske jødene. Duckwitz hadde fått vite at jødene ville få oppholdstillatelse i Sverige. Det mosaiske trossamfunds leder C.B. Henriques og overrabbineren Marcus Melchior advarte andre danske jøder om aksjonen ved feiringen av rosj hasjaná den 29. september og rådet dem til å holde seg borte fra sine hjem og gå i skjul. 
Senere redaktør av avisen Politiken, Herbert Pundik (1937-2019), var 15 år gammel og satt i klasserommet, da rektor kalte ham ut på gangen og ba ham springe hjem og advare foreldrene sine, for tyskerne ville komme for å arrestere alle jødiske familier samme kvelden.Herbert Pundik: Seks begivenheter, dr.dk]</ref>

1. oktober 1943 tilbød den svenske ambassadøren i Berlin asyl i Sverige til alle danske jøder som dro dit. Men dr. Best hadde beordret jødenes pågripelse natt til 2. oktober 1943. Han hadde bestilt nitti godsvogner til sørgående togtransport av ca 2 000 jøder fra Jylland, og skip til frakt av ca 4 000 jøder fra København. Svenningsen forsøkte å ringe dr Best, men telefonlinjen var kuttet. Først etter midnatt fikk han til et møte. Best forsikret at arbeidsdyktige jøder ville bli satt i arbeid, mens gamle og uføre ville bli plassert i Theresienstadt, «hvor jødene nyter selvstyre og har anstendige levekår». Til gjengjeld ville den danske hæren bli løslatt; bare offiserene måtte godta å være bevoktet. Neste morgen ble Svenningsen oppringt med beskjed om å danne en tilsynsordning med forlatte jødiske boliger.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 2 (s. 565)  
mini|Minneplate for Georg Ferdinand Duckwitz på Frieboeshvile for «hans indsats for de danske jøders redning oktober 1943».
Seilasen over til Sverige er ikke lang, kun 5 km på det smaleste av Øresund, og i løpet av de neste par dager lyktes det å få om lag 7 000 jøder trygt over til Sverige.

Jøder på Sjælland gikk i dekning så tett på kysten av Øresund som var mulig. Natt til 7. oktober pågrep Gestapo en del jøder som gjemte seg på loftet i Gilleleje kirke.Kirkeloftets historie, Gilleleje kirke 1 300 jøder skal ha kommet seg til Sverige fra Gilleleje-traktene; men mange ble pågrepet av Hans Juhl fra Gestapo i Helsingør.«Kaotiske oktoberdager i Gilleleje 1943» Finansiering løste seg greit, selv om den ikke kunne baseres på annet enn tillit. Penger ble betalt og mottatt uten kvittering eller regnskap. Pastor Krohn gikk til trelasthandleren Johannes Fog og spurte om arrangøren Aage Bertelsen kunne få låne penger til å betale for transport. «Bertelsen? Hvem er det?» sa Fog og dro opp kr 2 000 med løfte om kr 10 000 mer. Da pastoren gikk, ropte Fog etter ham: «Si at det blir 20 000.» I løpet av ti dager hadde han betalt kr 150.000 til aksjonen.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 2 (s. 567)     

75-årsmarkeringen for redningen av de danske jødene ble lagt til kirken i Gilleleje torsdag 11. oktober 2018. Mange møtte for å se både statsminister Lars Løkke Rasmussen og Israels president Reuven Rivlin.<ref>[https://karmel.net/2018/10/19/danmark-reddet-jodene-over-til-sverige-i-1943/ «Danmark reddet jødene til Sverige i 1943», karmel.net

18 år gamle Claus Heilesen (1925-43) var russ samme året som han 9. oktober 1943 ble oppdaget på vei til Sverige med en transport av jøder fra Tårbæk havn. Heilesen ble skutt og drept. Om det var Fritz Renner fra Gestapo eller Paul Hennig - begge danske - som drepte Heilesen, er ukjent. Paul Hennig ble senere to ganger forsøkt likvidert av motstandsbevegelsen, og søkte «beskyttelsesarrest» i Frøslev-leirenshttps://natmus.dk/museer-og-slotte/froeslevlejrens-museum/lejrens-historie/froeslevlejren-1944-45/ Frøslevlejren, natmus.dk]</ref> stikkergade («tyster-gate»). Fritz Renner fra Gestapo omkom under bombardementet av Shell-huset i mars 1945.<ref>[https://nypolitivennen.blogspot.com/2020/09/claus-christian-heilesen-modstandsmand.html Erik Nicolaisen Høy: Minneside for Heilesen, Politivennen] Legen Kay Fremming som tilså jødene på kirkeloftet i Gilleleje, fikk fra en av dem en hårlokk fra Beethoven. Fremmings datter la lokken ut for auksjon hos Sotheby’s i 1994, og den befinner seg i dag på San José-universitetet i California.«En krøll av Beethoven», kanadisk dokumentar fra 2003, NRK2

 De pågrepne jøders skjebne 
Natt til 2. oktober 1943 dro tysk politi fra dør til dør i Danmark for å arrestere jøder. For å unngå sammenstøt med dansk politi, hadde de ordre om ikke å tvinge seg inn, om folk ikke åpnet når de ringte eller banket på. Dermed ble bare jøder som åpnet døren frivillig, arrestert og sendt til Theresienstadt; 477 ialt, hvorav 52 omkom. Men ingen ble sendt til Auschwitz, og dansk Røde Kors sørget for pakker med mat.Raoul Hilberg: The destruction of the European Jews, bind 2 (s. 565), New York 1985 

Theresienstadt var en transittleir på veien østover til dødsleirene. De danske jødene ble aldri sendt videre, og takket være hjelpepakker med mat og medisin fra Danmark reddet de livet. Av de 52 danske jødene som døde i Theresienstadt, var de fleste eldre folk. I april 1945 ble de omkring 400 overlevende danske jøder hentet av grev Folke Bernadotte fra svensk Røde Kors. De hvite bussene kjørte gjennom det krigsherjede tredje rike hjem til Danmark. Antall omkomne danske jøder under andre verdenskrig var det laveste blant de okkuperte landene.

Det var ganske få jøder igjen i Danmark etter oktober 1943, i dekning under påtatt navn. 

Flere var «pasienter» på danske sykehus.Christian Sejer Rasmussen: «Hun gemte våben og bedøvede fjenden med sovemedicin – nu fortælles hendes vilde historie»Minneskrift fra Bispebjerg hospital som hadde jøder i dekning

 Grunner til suksessen 
 Det lave antallet danske jøder gjorde det overkommelig å redde dem.
 De fleste bodde i København, i nærheten av Sverige.
 Sveriges tilbud om oppholdstillatelse fra høsten 1943.
 Matvareleveranser fra Danmark var av vital betydning for tysk krigføring, og gjorde dansk samarbeidsvilje avgjørende viktig for Tyskland («flesk for fred» «flesk til tyskerne, fred til Danmark»).«Flæsk til tyskerne, fred til danskerne», Kristeligt Dagblad 29. september 2004
 Den tyske hær og flåte forholdt seg derfor svært passive da jødene flyktet.

Noen historikere stiller spørsmål ved fortellingen om redningen av de danske jødene. Blant annet har Bent Blüdnikow hevdet at «den danske hjemstavnshistorie» neglisjerer en rekke negative konsekvenser av samarbejdspolitikken, blant annet at danske diplomater unnlot å bistå jødene i andre europeiske land.Bent Blüdnikow: «Opgør med danske hjemstavnshistorikere», kronikk i Politiken 12. september 2013 Han kritiserer især Bo Lidegaard for å anlegge «et snevert nasjonalt perspektiv», senest i boken Landsmænd, men finner samtidig at bare «få markante unntak» blant danske historikere har vært kritiske til fortellingen om at redningen av jødene kan tilskrives samarbeidspolitikken.

 Referanser 

 Litteratur 
 Buckser, Andrew. "Rescue and Cultural Context During the Holocaust: Grundtvigian Nationalism and the Rescue of the Danish Jews." Shofar 19(2), 2001.








 Herbert Pundik: Det kan ikke ske i Danmark – jødernes flugt til Sverige 1943. Husum 1995, ISBN 87-16-11256-3
 Ulrich Herbert: Best. Biographische Studien über Radikalismus, Weltanschauung und Vernunft 1903–1989. Habilitationsschrift. Dietz, Bonn 1996, ISBN 3-8012-5030-X
 Bo Lidegaard: Landsmænd.'' Politikens Forlag, 2013, ISBN 9788740005158

 Eksterne lenker 
 Befrielsen 1945 – Jødeflugten 
 «The mass escape of Jews from Nazi-occupied Denmark», fra BBC, 8. oktober 2013
 Rescue in Denmark (engelsk)
 Rescuers during the Holocaust
 The Jews of Denmark – a Bibliography

Kategori:Danmark under andre verdenskrig
Kategori:Holocaust
Kategori:Jødisk historie