Råtemosskorpion

Råtemosskorpion, Allochernes wideri, er en mosskorpion som tilhører familien Chernetidae. 

 Utbredelse 
I Norge finnes den bare i sørøst. I Europa finnes den stort sett overalt unntatt i fjellområder. Den mangler i sørøst og helt i vest. Østover er den utbredt inn i Russland Stol, I. (2005).

 Rødlistevurdering 
Råtemosskorpion er i Norge kjent fra tre eldre funn ved Havna i Tjøme, Borrevann i Horten og Gullkronene i Tønsberg, et funn fra Havna i Tjøme (1996), og en del nyere funn fra 2013 og utover: Asker (2013; Olberg og Gammelmo (2014)), Horten (2015), Tønsberg (2015), Tjøme (2015, 2020) og Larvik (2015) (Artskart). 

Chernes phaleratus,et synonym til eller en underart av A. wideri, nevnes av Ellingsen (1897). Det er imidlertid litt usikkerhet omkring dette funnet, gjort i Kragerø "under nedfaldne Løvblade", og også så vidt antydet av Ellingsen selv. 

Arten er ellers kjent fra både Sverige, Finland og Danmark, men den er ikke rødlistet i noen av disse landene. 

Den lever nesten utelukkende i gamle, hule eiker, hvor den finnes i mold og morken ved, under bark eller hos maur. Den er også funnet i tilknytning til dyrebo eller maurtuer ellers. Siden arten kun er kjent fra gamle, hule eiker i Norge, antas arten å være i tilbakegang og utbredelsen er trolig kraftig fragmentert, ettersom dette er et habitat under sterkt press.

Konklusjon: Råtemosskorpion rødlistes i 2021 som Sårbar (VU) basert på at den er funnet på få steder og i et habitat som er sterkt truet.

 Referanser 

 Litteratur 
 Klausen, F.E. (1998) Additional records of pseudoscorpions from Norway. Fauna norvegica Serie B 45: 100-103
 Stol, I. (2006) Checklist of Nordic Pseudoscorpiones. Norwegian Journal of Entomology 53: 85-87
 Stol, I. (2005) Norske mosskorpioner (Pseudoscorpiones) Norske Insekttabeller Nr. 18

 Eksterne lenker 

 Norske Insektabeller - Norske mosskorpioner - artsbestemmelsennøkkel (gratis nedlastning som pdf)
 Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr 

Kategori:Mosskorpioner
Kategori:Edderkoppdyr formelt beskrevet i 1837