Stedje stavkirke

Stedje stavkirke var en stavkirke i Sogndal i Sogn og Fjordane, som ble revet i 1867. Den var Borgund-typen med hevet midtrom og avstivninger med tenger og andreaskors. Den var særlig stor og høy, og antas å ha vært omtrent like gammel som øvrige stavkirker i Sogn. Det er bevart to portaler fra kirken i Bergen museum, i tillegg til noen mindre bygningsdeler med runeinnskrifter. Portalen omtales som en av de fineste som er bevart. Portalen fra Sauland stavkirke er av samme type og trolig laget av samme person. Eldre kirker hadde vegger på rundt 3 meter, mens Stedje stavkirke hadde vegger på godt over 5 meter høyde og portalene ble tilsvarende høye. Roar Hauglid setter den økende høyden i sammenheng med generell tendens til streb mot høyden slik det viste seg i gotikken.

Stavkirken ble trolig reist tidlig på 1200-tallet. Den ble revet i 1867 og erstattet av nåværende Stedje kirke.

 Historie 
Stavkirkeforskeren Lorentz Dietrichson mente at det måtte være Stedje stavkirke som er omtalt i Sverres saga. Der blir det fortalt at kong Sverre i 1184 ga ordre om å brenne ned alle gårdene i Sogndal. Kirkene skulle spares, men holdt på å ta fyr av varmen fra de brennende gårdene. Birkebeinerne reddet kirken ved å henge våte seil over den. Dietrichson mente at kirken måtte være oppført få år før dette.Lorentz Dietrichson, De norske stavkirker (Kristiania og Kjøbenhavn, 1892), s. 287-291. 

Ivar Aasen var i Sogndal vinteren 1842-1843 og skrev ned et sagn om kirken. Georg Andreas Bull dokumenterte og tegnet av kirken i 1854 på oppdrag fra Fortidsminneforeningen.https://fortidsminneforeningen.no/digitalt-museum/tegning-stedje/ Andreas Achenbach tegnet av kirken omkring 1837 og kirken er fremstilt i maleriet "Bryllupsfest ved Stedje stavkirke i Sogndal" (ukjent maler 1849) basert på Achenbachs forelegg. Frederik Hannibal Stockfleth tegnet kirken i 1860. Utforming og konstruksjon er kjent gjennom oppmålingene. 

 Utseende og utforming
Stavkirken beskrives som treskipet av Sogne-typen med søylene sett i grupper mot hjørnene. Stedje stavkirke var en treskipet kirke med 16 søyler. Som i Borgund stavkirke var det et åpent søyleintervall på begge langsider, som åpnet gjennomgang for en nordre og en søndre dør. Også i øst og vest åpnet et dobbelt søyleintervall for inngang til koret og inngang til midtskipet. I overveggen var det seks lysglugger på hverr langside. I triforiet var det skråkryss (andreaskors). Det var en langkirke med hevet midtrom både i skip og kor. Trolig hadde den tradisjonell orientering med koret mot øst. 

Skipet var 42 fot ganger 32 fot (om lag 13 m x 10 m). Høyden til toppen av taket (mønet) var 50 fot (om lag 16 m). Bugge skriver at den var 12 x 9 m i grunnriss, og dermed større enn Borgund som er 6 x 7 m.Bugge, Anders (1953): Norske stavkirker. Oslo: Dreyer. 

Anders Bugge omtaler Stedje stavkirke som en Borgund-type. Mastesystemet er likt Borgund stavkirkes ved at midtmasten er utelatt i langveggene; på samme måte som i Kaupanger stavkirke er midtmasten mot kor og inngang kappet. De avkappede mastene hviler på tang understøttet av buer. Den har likhetstrekk med Lomen stavkirke. Klokketårnet sto trolig på eget fundament kanskje som en støpul. Den hadde nyere tårn satt på vestre ende og laftet tilbygg til kor da den ble revet.

Bilder

 Innskrifter 
I Bergen museum finnes et fotstykke av en av søylene fra Stedje, med en runeinnskrift på. Innskriften er tolket av Aslak Liestøl på denne måten (med normalisert norrøn stavemåte):
Þenna staf gaf Sigríðr á Hv[áli f]yrir sálu Arndórs ok sér til miskunnar.
Dette kan oversettes til:
Denne staven gav Sigrid på Kvåle for sjela til Arndor og til miskunn for seg.
Dette namnet har blitt sett i sammenheng med den Arnþórr af Hváli - Arntor fra Kvåle, som er nevnt i Sverres saga som en av lederne for sogningene i 1183-84, men ikke nenvt i forbindelse med slaget ved Fimreite i 1184. Dette antas å være den Arndor som er nevnt i innskriften, er den Arntor som er nevnt i Sverres saga, og at han må ha dødd en gang i 1184, før slaget ved Fimreite. Runologene Magnus Olsen og O. Rygh var ikke enige i denne tolkingen, men så det som mer trolig at runeinnskriftene viste til en eldre Arntor.

En annen runeinnskrift som fra Stedje stavkirke ble oppdaget i 1930. Innskriften ble funnet på en gammel dør fra kirken, som hadde blitt brukt om igjen i et hus i Sogndalsfjøra. Døren var laget av en eneste planke 226 cm høy og 98 cm bred. Døren skrev seg fra kirkens vestinngang. Innskriften er 7 cm lang og 4,5 cm høye runetegn, og transkriberes som asuin. Det har ikke lykkes å finne en språklig mening i innskriften.Magnus Olsen og O. Rygh, Norges innskrifter med de yngre runer (Oslo, 1957), s. 189-193

 Referanser 

 Litteratur 
Lorentz Dietrichson, De norske stavkirker (Kristiania og Kjøbenhavn, 1892)

 Eksterne lenker 

 Skisse av Stedje stavkirke, tegning av Herman Major Schirmer

Kategori:Revne stavkirker i Norge
Kategori:Kirker i Sogndal
Kategori:Kulturminner i Sogndal
Kategori:Tidligere kirker i Vestland