De anatoliske beyliker

De anatolske beyliker (tyrkisk: Anadolu Beylikleri, osmantyrkisk: Tevâif-i mülûk, Beylik) var små tyrkiske fyrstedømmer, som ble ledet av en bey. Fyrstedømmene ble etablert i Anatolia etter Rum-sultanatets fall på slutten av 1200-tallet. Det osmanske rike overtok senere som dominerende makt.

 Historisk bakgrunn 
Seldsjukkene etablerte fra slutten av 1000-tallet den sterkeste stat i Anatolia, Rum-sultanatet. De anatolske fyrstedømmene, betegnet som beyliker eller emirater,  oppsto i Anatolia etter dette seldsjukksultanatets fall på slutten av 1200-tallet. I slaget ved Kösedağ i 1243 tapte Rum-sultanatet for mongolene og Rum-seldsjukkene ble vasaller under ilkhanene basert i Persia. I denne situasjonen oppsto det et makttomrom i Anatolia. Forskjellige tyrkiske fyrstedømmer vokste fram, øst for Det bysantinske riket i de sentrale og østlige delene av Anataolia. Blant dynastiene som etablerte seg var osmanene, karamanidene, artukidene, danishmendene, saltukidene og mengujekidene.Emecen, Feridun M.: «Anatolian emirates», i Gábor Ágoston og Bruce Masters (red.): Encyclopedia of the Ottoman Empire, New York: Facts On File, 2008, s. 40.

 Beylik 
Ordet «beylik» betyr et territorium under ledelse av en bey. Bortsett fra i Anatolia, blir uttrykket brukt om osmanske statlige institusjoner i de stort sett selvstyrte regentskapene ved kysten av dagens Tunisia og Algerie på slutten av 1500-tallet.

 Referanser 

 Litteratur 
  (limited preview)
 Westermann Großer Atlas zur Weltgeschichte (tysk)

 Eksterne lenker 



Kategori:Det osmanske rike