Tugt- og Manufacturhuset

Ved siden av Tugt- og Manufakturhuset i Christiania fantes det også spinnehus opprinnelig opprettet for kvinner og barn som spant mot betaling. I 1796 overtok fattigvesenet spinnehusene, og det fikk fra 1811 et bredere klientell og ble gitt navnet Prinds Christian Augusts Minde. Arbeidet skulle i prinsippet være frivillig, men tvangsplassering var likevel vanlig. Lokalet var et gammelt patrisierhus som ennå står i Storgata. Arbeidet i anstalten var hovedsakelig steinhogging, spinning og veving, samt opptrevling av gammelt tauverk (drevplukking). Ellers kunne næringslivet leie billig arbeidskraft herfra.

miniatyr|Resterende mur etter Christiania tukthus i Calmeyers gate i Oslo.

 Tukthusforordningen av 2. desember 1741 
Den 2. desember 1741 ble det fastsatt en «Anordning om Tugthusets Indrettelse i Christiania og de fattiges forlegning i Agershuus Stift». Anordningen går ofte under navnet «tukthusforordningen», fordi den blant annet beskriver hvem som skulle dømmes til tukthusstraff. Forordningen var imidlertid først og frem en rettslig regulering av all fattigforsorg i Akershus stift. I henhold til tukthusforordningen skulle Christiania tukthus være en straffe- og forbedringsanstalt hvor de innsatte etter endt opphold skulle være moralsk forbedrede mennesker, i stand til å leve ordnede liv og livnære seg på ærlig vis.

miniatyr|Mangelsgården, Prinds Christian Augusts Minde, ca. 1890
Et gjennomgangstema i tukthusforordningen var et oppgjør med løsgjengeri og pålegg om at alle skulle søke seg tjeneste. I embetsmennenes innberetninger om fattigdomsproblemet fra 1735 ble daglønnersystemet og mangel på arbeidskraft oppfattet som en årsak til løsgjengeri og fattigdom. Når arbeiderne nektet å binde seg årstjeneste i tider med mangel på arbeidskraft, ble dagslønningene presset oppover, og ifølge innberetningene var dagarbeiderne like mye hengitt til tigging som til arbeid. Bøndenes mangel på arbeidskraft var uansett sentralt i embetsmennenes innberetninger, og i tukthusanordningen er derfor påbudet om årlig tjeneste fremtredende. 

 Skillet mellom verdig og uverdig fattig 
Forordningen skiller mellom hvem som ble regnet som verdige og uverdige fattige. De som ble regnet som verdige fattige – og som dermed kunne få støtte fra fattigkassen – var mennesker som av ulike årsaker ikke var i stand til å arbeide: syke, eldre og andre svake personer. De som ble ansett som uverdige fattige skulle settes i tukthuset. I kapittel 2 § 1 i anordningen beskrives de uverdige fattige som «Selvraadige, Lade, Modvillige, Drukkenbolte, friske, ugudelige og arbeidsføre Betlere». Med andre ord skulle folk som var i stand til å arbeide, som for eksempel friske løsgjengere og ulydige tjenestefolk, dømmes til tukthusopphold. Det tok likevel ikke lang tid før også kriminelle ble plassert på tukthuset. Tukthusanordningen bestemte også driften av Christiania tukthus, hvor manufakturdriften skulle være en viktig driftsinntekt. Som en del av oppdragelsen av tukthuslemmene til en lydig, nyttig og lønnsom livsførsel, skulle de arbeide ved tukthusets ull- og linspinneri, farveri eller tobakksspinneri.

 Tukthusprester og klokkere 
Tukthuset hadde egen tukthusprest. Blant tukthusprestene var Fredrik Christian Bruun, Ulrik Fredrik Kjerulf (fra 1789), Frederik Schmidt (1792–1797), Eilert Sundt, Joachim Brinck-Lund (fra 1856), Karl Roll (fra 1878) og Johan Cordt Harmens Storjohann (fra 1882). Tukthuset hadde også egen klokker og lærer, som var ansvarlig for undervisningen ved Tukthuset. Det ble på 1800-tallet praksis å besette også klokkerstillingen med teologer, som eventuelt hadde den som deltidsbeskjeftigelse; herunder Johan Christian Henrik Berg (senere sogneprest i Paulus kirke) fra 1856,Studenter og elever ved Christiania katedralskole som begynte på skolen i årene 1823 – 1847 Lauritz Andreas Bassøe (senere sogneprest i Hitterdal) fra 1868, Bernhard Pauss (bestyrer ved Nissens Pikeskole) fra 1872, Sønke Sønnichsen (senere prost i Øvre Telemark) fra 1873 og Frederik Prytz (senere prost i Nordfjord). Både tukthuspresten og klokkeren ble utnevnt av Oslos biskop.

 Referanser 

 Litteratur 
 Knut Are Tvedt (red): OSLO byleksikon, Kunnskapsforlaget 2010, side 583, ISBN 978-82-573-1760-7
 Tukthuset i Christiania Informasjon på nettstedet til Institutt for arkeologi, konservering og historie ved Universitetet i Oslo. Besøkt 28. mars 2022.
 «Kristiania Tukthus: tre i hver seng». Fotografi publisert av Riksarkivet på nettstedet Digitalt Museum. Besøkt 28. mars 2022.
 Om Christiania tukthus på Lokalhistoriewiki. Besøkt 28. mars 2022.
 Om fenomenet tukthus Lokalhistoriewiki. Besøkt 28. mars 2022.
 Slyngstad, Marit (1994). Ulydighet og straff. Intensjoner og praksis i statsmaktens bekjempelse av fattigdomsproblemet. En undersøkelse med utgangspunkt i tukthusforordningen av 2.desember 1741 og de innsatte lemmer ved Christiania tukthus i perioden 1741-63. Universitetet i Oslo: hovedoppgave i historie, 1994. 
 Bergkvist, Johanne: "En Haard og Dyr Tid".: fattigdom, tigging og løsgjengeri i Christiania 1790-1802 (2008). Sammendrag av masteroppgave i historie, Universitetet i Oslo. Besøkt 28. mars 2022.
 Tukthusforordningen av 2. desember 1741 på nettstedet til Institutt for arkeologi, konservering og historie ved Universitetet i Oslo. Besøkt 28. mars 2022.
 Eksterne lenker 


Kategori:Oslos historie
Kategori:Byggverk fullført i 1740
Kategori:Byggverk revet i 1938
Kategori:1700-tallet i Oslo
Kategori:Tidligere byggverk i Oslo