Formel 1-sesongen 1956

Formel 1-sesongen 1956 var den syvende sesongen av FIAs Formel 1-verdensmesterskap. Sesongen startet 22. januar 1956 og ble avsluttet 2. september etter åtte løp. Mesterskapet ble vunnet av Juan Manuel Fangio, som tok sin tredje tittel på rad. I løpet av året ble det også kjørt en rekke Formel 1-løp som ikke inngikk i verdensmesterskapet.

 Oppsummering av sesongen 
Fangio gikk til Ferrari etter at Mercedes-Benz, som han vant tittelen med i 1954 og 1955, trakk seg ut av Formel 1. Ferrari kjøpte det nedlagte Lancia-teamets D50-biler og satte sammen et sterkt team bestående av Fangio, Eugenio Castellotti, Luigi Musso og Peter Collins. Fangio vant åpningsløpet i Argentina etter å ha overtatt Mussos bil etter at hans egen bil brøt sammen. Collins og Fangios teamkamerat i Mercedes, Stirling Moss, som nå kjørte for Maserati, sørget for den største utfordringen til Fangios tittelforsvar, og de vant to løp hver. Sesongen var åpen og de britiske teamene Connaught, Vanwall og BRM viste alle lovende takter.

Før sesongens siste løp, Italias Grand Prix, hadde Fangio en ledelse på åtte poeng over Collins og den stabile Jean Behra, som kjørte for Maserati. Den eneste måten han kunne miste tittelen var hvis han ikke tok noen poeng og Collins vant og satte raskeste runde. (Ettersom en fører bare kunne regne sine 5 beste løp med i sammendraget kunne ikke Behra vinne tittelen). Fangio brøt løpet, og da Musso ikke var villig til å dele bilen sin med Fangio hadde Collins en utmerket mulighet til å vinne sitt første mesterskap. Men Collins valgte i stedet, i et bemerkelsesverdig tilfelle av god sportsånd, å gi bilen sin til Fangio slik at argentineren kunne fullføre løpet på andreplass og vinne sin tredje tittel på rad.

 Løpskalender og resultatsammendrag 
 Runde Løp Bane Dato Vinner Konstruktør Dekk Pole position Raskeste runde Rapport 1  Argentinas Grand Prix Buenos Aires 22. januar  Luigi Musso Juan Manuel Fangio  Ferrari   Juan Manuel Fangio  Juan Manuel Fangio Rapport 2  Monacos Grand Prix Monaco 13. mai  Stirling Moss  Maserati   Juan Manuel Fangio  Juan Manuel Fangio Rapport 3  Indianapolis 500 Indianapolis 30. mai  Pat Flaherty  Watson-Offenhauser   Pat Flaherty  Paul Russo Rapport 4  Belgias Grand Prix Spa-Francorchamps 3. juni  Peter Collins  Ferrari   Juan Manuel Fangio  Stirling Moss Rapport 5  Frankrikes Grand Prix Reims 1. juli  Peter Collins  Ferrari   Juan Manuel Fangio  Juan Manuel Fangio Rapport 6  Storbritannias Grand Prix Silverstone 14. juli  Juan Manuel Fangio  Ferrari   Stirling Moss  Stirling Moss Rapport 7  Tysklands Grand Prix Nürburgring 5. august  Juan Manuel Fangio  Ferrari   Juan Manuel Fangio  Juan Manuel Fangio Rapport 8  Italias Grand Prix Monza 2. september  Stirling Moss  Maserati   Juan Manuel Fangio  Stirling Moss Rapport

 Konstruktører og førere 
Følgende konstruktører og førere konkurrerte i Formel 1-verdensmesterskapet i 1956. Lista omfatter ikke de som bare deltok i Indianapolis 500. 
 Team Konstruktør Chassis Motor Dekk Førere Runder  Officine Alfieri Maserati Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Stirling Moss 1–2, 4–8  Jean Behra 1–2, 4–8  Carlos Menditeguy 1  Luigi Piotti 1  Chico Landi 1  Gerino Gerini 1  José Froilán González 1  Cesare Perdisa 2, 4–7  Paco Godia 4–8  Piero Taruffi 5  Umberto Maglioli 7–8  Luigi Villoresi 8  Jo Bonnier 8  Owen Racing Organisation MaseratiBRM 250FP25 Maserati 250F1 2,5 L6BRM P25 2,5 L4   Mike Hawthorn 1–2, 6  Tony Brooks 2, 6  Ron Flockhart 6  Alberto Uria Maserati A6GCM Maserati 250F1 2,5 L6   Alberto Uria 1  Óscar González 1  Scuderia Ferrari Ferrari D50555 Ferrari DS50 2,5 V8Ferrari 555 2,5 L4   Juan Manuel Fangio 1–2, 4–8  Eugenio Castellotti 1–2, 4–8  Luigi Musso 1–2, 7–8  Peter Collins 1–2, 4–8  Olivier Gendebien 1, 5  Paul Frère 4  André Pilette 4  Alfonso de Portago 5–8  Wolfgang von Trips 8  Equipe Gordini Gordini T16T32 Gordini 23 2,5 L6Gordini 25 2,5 L8   Robert Manzon 2, 5–8  André Pilette 2, 5, 7  2, 5–6, 8  André Milhoux 7  André Simon 8  Ecurie Rosier Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Louis Rosier 2, 4–7  Vandervell Products Vanwall VW 2 Vanwall 254 2,5 L4   Maurice Trintignant 2, 4, 6, 8  Harry Schell 2, 4–6, 8  Mike Hawthorn 5  Colin Chapman 5  José Froilán González 6  Piero Taruffi 8  Gould's Garage (Bristol) H.H. Gould Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Horace Gould 2, 4, 6–7  Giorgio Scarlatti Ferrari 500 Ferrari 500 2.0 L4   Giorgio Scarlatti 2  Scuderia Centro Sud MaseratiFerrari 250F500 Maserati 250F1 2,5 L6Ferrari 500 2.0 L4   Luigi Villoresi 4  Harry Schell 7  Giorgio Scarlatti 7   Toulo de Graffenried 8  Piero Scotti Connaught B Alta GP 2,5 L4   Piero Scotti 4  Automobiles Bugatti Bugatti T251 Bugatti 2,5 L8   Maurice Trintignant 5  Luigi Piotti Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Luigi Villoresi 5–7  Luigi Piotti 7–8  André Simon Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   André Simon 5  Scuderia Guastalla Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Umberto Maglioli 6  Gerino Gerini 8  Connaught Engineering Connaught B Alta GP 2,5 L4   Archie Scott-Brown 6, 8  Desmond Titterington 6  Jack Fairman 6, 8  Les Leston 8  Ron Flockhart 8  Bob Gerard Cooper T23 Bristol BS1 2.0 L6   Bob Gerard 6  Gilby Engineering Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Roy Salvadori 6–8  Bruce Halford Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Bruce Halford 6–8  Jack Brabham Maserati 250F Maserati 250F1 2,5 L6   Jack Brabham 6  Emeryson Cars Emeryson 56 Alta GP 2,5 L4   Paul Emery 6   Ottorino Volonterio Maserati A6GCM Maserati 250F1 2,5 L6    Ottorino Volonterio 7

 Sluttresultat førermesterskapet 1956 
Poeng ble gitt til de første fem plassene med henholdsvis 8, 6, 4, 3 og 2 poeng. 1 poeng ble gitt for raskeste runde. Poeng for delt kjøring ble delt likt mellom førerne, uansett hvor mange runder hver av dem hadde kjørt. Førere som hadde delt mer enn en bil under et løp fikk bare poeng for sin høyest plasserte bil. Kun de fem beste av løpene ble regnet med i sammendraget i verdensmesterskapet. I tabellen er tallene uten parentes poengene som ble regnet med i mesterskapet, mens tall i parentes er alle poengene.

 Nr Fører ARG MON 500 BEL FRA GBR GER ITA Poeng 1  Juan Manuel Fangio 1*  / Ret 2*  / 4  Ret 4* 1 1* 2  / 8  30 (33) 2  Stirling Moss Ret 1 3*  / Ret 5  / Ret Ret* 2 1* 27 (28) 3  Peter Collins Ret 2  1 1 2  / Ret Ret / Ret 2  25 4  Jean Behra 2 3 7 3 3 3 Ret / Ret 22 5  Pat Flaherty 1 8 6  Eugenio Castellotti Ret 4  / Ret Ret 2 10  Ret / Ret 8  / Ret 7.5 7  Sam Hanks 2 6 8  Paul Frère 2 6 9  Paco Godia Ret 7 8 4 4 6 10  Jack Fairman 4 5 5 11  Luigi Musso 1  Ret Ret Ret 4 12  Mike Hawthorn 3 10  Ret 4 13  Ron Flockhart Ret 3 4 14  Don Freeland 3 4 15  Alfonso de Portago Ret 2  / 10  Ret Ret 3 16  Cesare Perdisa 7 3  5  7 Ret 3 17  Harry Schell Ret 4 10  / Ret Ret Ret Ret 3 18  Johnnie Parsons 4 3 19  Louis Rosier Ret 8 6 Ret 5 2 20  Luigi Villoresi 5 Ret 6 Ret Ret 2 21  5 8 Ret Ret 2 22  Horace Gould 8 Ret 5 Ret 2 23  Olivier Gendebien 5 Ret 2 24  Dick Rathmann 5 2 25  Gerino Gerini 4  10 1.5 26  Chico Landi 4  1.5 27  Paul Russo Ret* 1 –  André Pilette 6  6 11 Ret 0 –  Luigi Piotti Ret 6 0 –  Bob Sweikert 6 0 –  Oscar Gonzalez 6  0 –  Alberto Uria 6  0 –  Élie Bayol 6  0 –  Bob Veith 7 0 –   Toulo de Graffenried 7 0 –  Rodger Ward 8 0 –  Robert Manzon Ret 9 9 Ret Ret 0 –  André Simon Ret 9 0 –  Jimmy Reece 9 0 –  Cliff Griffith 10 0 –  Roy Salvadori Ret Ret 11 0 –  Gene Hartley 11 0 –  Bob Gerard 11 0 –  Fred Agabashian 12 0 –  Bob Christie 13 0 –  Al Keller 14 0 –  Eddie Johnson 15 0 –  Billy Garrett 16 0 –  Duke Dinsmore 17 0 –  Pat O'Connor 18 0 –  Jimmy Bryan 19 0 –   Ottorino Volonterio NC 0 –  Maurice Trintignant Ret Ret Ret Ret Ret 0 –  Umberto Maglioli Ret Ret Ret 0 –  Bruce Halford Ret DSQ Ret 0 –  José Froilán González Ret Ret 0 –  Piero Taruffi Ret Ret 0 –  Giorgio Scarlatti DNQ Ret 0 –  Carlos Menditeguy Ret 0 –  Jim Rathmann Ret 0 –  Johnnie Tolan Ret 0 –  Tony Bettenhausen Ret 0 –  Jimmy Daywalt Ret 0 –  Jack Turner Ret 0 –  Keith Andrews Ret 0 –  Andy Linden Ret 0 –  Al Herman Ret 0 –  Ray Crawford Ret 0 –  Johnny Boyd Ret 0 –  Troy Ruttman Ret 0 –  Johnny Thomson Ret 0 –  Piero Scotti Ret 0 –  Desmond Titterington Ret 0 –  Tony Brooks Ret 0 –  Archie Scott-Brown Ret 0 –  Paul Emery Ret 0 –  Jack Brabham Ret 0 –  Andre Milhoux Ret 0 –  Les Leston Ret 0 –  Ed Elisian Ret 0 –  Eddie Russo Ret 0 –  Joakim Bonnier Ret 0 –  Colin Chapman DNS 0 Nr Fører ARG MON 500 BEL FRA GBR GER ITA Poeng
Noter til tabellen:
  - Plasseringer delt mellom førere som delte bil.
 * Raskeste runde (1 poeng)

 Resultater fra løp utenom verdensmesterskapet 
Øvrige Formel 1-løp i 1956, som ikke inngikk i verdensmesterskapet.

 Løp Bane Dato Vinner Konstruktør Rapport  X Buenos Aires Grand Prix Mendoza 5. februar  Juan Manuel Fangio  Lancia-Ferrari Rapport  IV Glover Trophy Goodwood 2. april  Stirling Moss  Maserati Rapport  VI Siracusa Grand Prix Siracusa 15. april  Juan Manuel Fangio  Lancia-Ferrari Rapport  XI BARC Aintree 200 Aintree 21. april  Stirling Moss  Maserati Rapport  VII BRDC International Trophy Silverstone 5. mai  Stirling Moss  Vanwall Rapport  IX Napoli Grand Prix Posillipo 6. mai  Robert Manzon  Gordini Rapport  I Aintree 100 Aintree 24. juni  Horace Gould  Maserati Rapport  I Vanwall Trophy Snetterton 22. juli  Roy Salvadori  Maserati Rapport  IV Caen Grand Prix Circuit de la Prairie 26. august  Harry Schell  Maserati Rapport  II Sussex Trophy Goodwood 8. september  Roy Salvadori  Cooper-Climax Rapport  I BRSCC Formula 1 Race Brands Hatch 14. oktober  Archie Scott Brown  Connaught-Alta Rapport

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Formel 1-sesonger
Kategori:Sport i 1956