Helenio Herrera

Helenio Herrera Gavilán (født 10. april 1910, død 9. november 1997) var en fransk-argentinsk fotballspiller og -trener. Det er som trener Herrera er mest kjent.

Som fotballspiller spilte Herrerra i forsvar. Han spilte bare på franske klubblagg, og hadde en akseptabel karriere. Han ble tatt ut på landslaget to ganger, da han spilte for OFC Charleville. 

 Trenerkarriere 
Det er imidlertid som trener han ble mest kjent. I 1944 begynte han som spillende trener for Puteaux CSM, og året etter la han opp som spiller. I 1946 tok han over Stade Français. I to av de tre årene var han også assistenttrener for . Etter tre år uten suksess dro Herrera til Spania. 

Han trente først Real Valladolid før han fikk suksess som trener for Atlético Madrid der han vant seriegullet to år på rad (1950 og 1951). Etter en sesong uten suksess, dro han til CD Málaga i 1952 og deretter til Deportivo de La Coruña. Oppholdet i begge klubbene ble kort, men han kom senere til Sevilla FC, der han ble i fire år. Han greide å bygge opp laget og fikk det opp til en andreplass før han sluttet i 1957, muligens knyttet til Sevillas økonomiske problemer som følge av at de bygget en ny stadion. Herrera dro i stedet til Portugal og CF Os Belenenses. Oppholdet ble ingen større suksess. Han dro i stedet til FC Barcelona, men oppholdet ble kort på grunn av problemer av forskjellig art, inkludert mellom ham og László Kubala. 

På tross av dette betente forholdet, var Herrera også landslagstrener for  fra 1959 til 1962. Kvalifiseringen til VM i Chile i 1962 var ikke voldsomt vanskelig eller imponerende. Spania slo  knepent over to kamper, og hadde litt mer kontroll i neste runde, da de slo . I VM gikk det dårlig for Spania, som endte sist etter seier mot , men tap for  og . Herrerra trakk seg etter dette.

I 1960 dro Herrera til Milano og Inter, der han introduserte Catenaccio-fotball, det vil si svært defensiv fotball med personmarkering og sweeper. Herreras versjon av catenaccio var mer fleksibel for motangrep, men fortsatt defensiv i utgangspunktet. Herrera var svært suksessfull. Han kom på tredje i første sesong, andre i andre og første i tredje sesong. I 1964 kom Inter til finalen i Serievinnercupen, der de slo Real Madrid 3-1. Året etter vant Inter 1-0 mot Benfica i samme turnering. Inter stilte da som regjerende mestre, fordi de vant ikke serien det året. De vant imidlertid serien i 1965 og 1966. I hele denne perioden ble laget kalt «Gran Inter», og perioden regnes som lagets storhetstid.

I 1966 tok Herrera over sitt tredje landslag, , dette sammen med Ferruccio Valcareggi, men Herrera sluttet i 1967, året før Italia ble europamester. Han var trener for AS Roma i en kort periode, men det gikk dårlig med ledelsen.

I hovedsak for tiden i Inter anses Herrera som en av de viktigste trenerne i italiensk fotball. Han var streng mot spillerne, og innførte diett og regler. Samtidig fokuserte han på det mentale og på publikum som støtte, og var med på å forandre fotballen. Herrera var også blant de første managerne som både tok og fikk æren for resultater, da det før hadde vært mest fokus på spillere.

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Argentinske fotballspillere
Kategori:Argentinske fotballtrenere
Kategori:Trenere i Fotball-VM 1962
Kategori:Fotballspillere for OFC Charleville
Kategori:Fotballspillere for Stade Français
Kategori:Fotballspillere for Excelsior Roubaix
Kategori:Fotballspillere for Red Star FC
Kategori:Fotballtrenere for Stade Français
Kategori:Fotballtrenere for Real Valladolid
Kategori:Fotballtrenere for Atlético de Madrid
Kategori:Fotballtrenere for CD Málaga
Kategori:Fotballtrenere for Deportivo de La Coruña
Kategori:Fotballtrenere for Sevilla FC
Kategori:Fotballtrenere for CF Os Belenenses
Kategori:Fotballtrenere for FC Barcelona
Kategori:Fotballtrenere for FC Internazionale Milano
Kategori:Fotballtrenere for AS Roma
Kategori:Fotballtrenere for Rimini Calcio
Kategori:Trenere for spanske fotballandslag
Kategori:Trenere for Italias herrelandslag i fotball
Kategori:Personer fra Buenos Aires
Kategori:Fødsler i 1910
Kategori:Dødsfall i 1997