Tetricus I

Gaius Pius Esuvius TetricusJones & Martindale (1971): The Prosopography of the Later Roman Empire, s. 885 var keiser av det galliske riket (Imperium Galliarum) fra 271 til 274 som følge av mordet på Victorinus. Tetricus, som styrte sammen med sin sønn Tetricus II, var den siste av de galliske herskerne etter at han overga seg til den romerske keiser Aurelianus.

 Liv og virke 
Tetricus var en senator fra en adelsfamilieCanduci (2010): Triumph & Tragedy, s. 98 av gallisk opphav.Potter (2004): The Roman Empire at Bay, s. 261 Han ble utnevnt til en administrativ posisjon som praeses provinciæ (provinsguvernør) av Gallia Aquitania i 270,Jones & Martindale (1971): The Prosopography of the Later Roman Empire, s. 885 Forfattere nedtegner året for hans guvernørtid som 269, de har en feilmargin på et år for alle deres oppslag om det galliske riket. en posisjon han fortsatt hadde da mordet på Victorinus ble annonsert tidlig i 271.Polfer: Tetricus I

Victorinus' mor, Victoria, lokalisert ved Colonia Claudia Ara Agrippinensium, greide å holde kontroll på den politiske situasjonen etter hennes sønns død; via hennes innflytelse (og med store mengder penger), bestakk hun hæren til å erklære den fraværende Tetricus som keiser.Southern (2001): The Roman Empire from Severus to Constantine, s. 119 Tetricus aksepterte hærens nominasjon og tok keiserens purpurkappe i Burdigala i Gallia.Polfer: Tetricus I; Canduci (2010): Triumph & Tragedy, s. 98

Tetricus reiste fra Burdigala og var på vei til Augusta Treverorum da han ble nødt til å avverge angrep fra germanske stammer som dro fordel av forvirringen og uroen i kjølvannet av Victorinus' død og invaderte Gallia. Ved slutten av 271 hadde Tetricus gjort Augusta Treverorum, som lå nær den kritiske grensen ved Rhinen, til sin hovedstad, og hadde feiret en Victoria Germanica, men ble igjen utkalt i 272 for å ta seg av et nytt fiendtlig streiftokt som hadde nådd elven Loire. De fortsatte invasjonene langs Rhinen og langs kystene tvang Tetricus til å oppgi grensefestningene og trekke troppene tilbake for å forsvare det indre av Gallia.

Til tross for disse vanskelighetene med de germanske invasjonene ble Tetricus anerkjent som keiser over hele Britannia og det meste av Gallia, bortsett fra Narbonensis hvor Placidianus hadde krevd en del territorier under Claudius II Gothicus. Selv om Tetricus ikke gjorde noen forsøk på å utvide sitt rike, benyttet han en del tid og ressurser på å ta tilbake en del provinser som hadde blitt gjenerobret av Romerriket, blant annet sørøstlige Aquitania og de vestlige delene av Narbonensis. Hans styre var ustabilt ved at enkelte områder erklærte deres allianse med den romerske keiseren Aurelianus, blant annet byen Argentoratum i 272.

Det var for å sikre sin innlandsstøtte at Tetricus til sist å utnevne sin sønn Tetricus II som cæsar en gang i 273, etter å ha feiret sitt andre år som konsul den 1. januar 273. Det gjorde lite for å styrke hans styre da Faustinus, provinsguvernør av Gallia Belgica, gjorde opprør i slutten av 273 eller begynnelsen av 274. Disse vanskelighetene ble enda verre i midten av 273 da keiser Aurelianus hadde bestemt seg for å gjenerobre de vestlige provinsene av Romerriket etter at han hadde vært seierrik i øst. I forberedelse av dette feiret Tetricus og hans sønn deres felles embete den 1. januar 274 før de marsjerte sørover fra hovedstaden Augusta Treverorum for å møte Aurelianus som avanserte inn i Gallia.

Det avgjørende slaget skjedde i nærheten av Châlons-sur-Marne i slutten av februar 274 hvor Tetricus’ hær ble slått i småbiter i en hendelse husket som «den katalauniske katastrofe».Potter (2004): The Roman Empire at Bay, s. 274 Ved mars 274 hadde både Tetricus og hans sønn overgitt seg til Aurelianus. Senere keiserpropaganda hevdet at Tetricus hadde inngått en avtale med Aurelianus om å overgi seg, men latt hæren likevel utkjempe slaget for ærens skyld. Det ble hevdet at Tetricus siterte Vergil i sitt brev til Aurelianus: eripe me his, invicte, malis («redd meg, o ubeseirede, fra disse vanskeligheter»).

I henhold til litterære kilder, etter å ha blitt vist fram som trofeer i Aurelianus' triumftog i Roma, ble livene til Tetricus og hans sønn spart av Aurelianus. Tetricus ble gitt tittelen corrector Lucaniae et Bruttiorum, det vil si guvernør for en sørlig region av Italia.Southern (2001): The Roman Empire from Severus to Constantine, s. 120 Tetricus døde ved en ukjent dato i Italia. Han er listet som en av Romas tretti tyranner i det hovedsakelige upålitelige historieverket Historia Augusta.

 Numismatikk 
Tetricus utstedte sølvmynter, antoninianii, og disse ble de mest imiterte prototypene som ble imitert av germansk samfunn på De britiske øyer og i nordvestlige Europa, såkalte barbarous radiate, av romerske mynter.Hill, Philip V. (1949): «Barbarous Radiates": Imitations of Third-Century Roman Coins» i: Numismatic Notes and Monographs number 112. American Numismatic Society

 Referanser 

 Litteratur 
Primære kilder
 Aurelius Victor: Epitome de Caesaribus
 Aurelius Victor: Liber de Caesaribus
 Eutropius: Brevarium, bok 9
 Historia Augusta: Tyranni_XXX*.html «The Thirty Tyrants»
 Johannes Zonaras: Compendium of History, utdrag «Alexander Severus to Diocletian: 222–284»
 Zosimus: Historia Nova

Sekundære kilder
 Southern, Patricia (2001): The Roman Empire from Severus to Constantine, Routledge
 Potter, David Stone (2004): The Roman Empire at Bay, AD 180-395, Routledge
 Jones, A.H.M., Martindale, J.R. (1971): The Prosopography of the Later Roman Empire, Vol. I: AD 260-395, Cambridge University Press
 Canduci, Alexander (2010): Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors, Pier 9, ISBN 978-1-74196-598-8
 Polfer, Michel (2000): «Tetricus I (A.D. 271-273)» i: De Imperatoribus Romanis

 Eksterne lenker 

 Liste over alle mynter preget av Tetricus I og II (Excel-fil)

Kategori:Keisere av det galliske rike