Benedikt Waldeck

Benedikt Franz Leo Ignatz Waldeck (1802–1870) var en tysk (prøyssisk) dommer og politiker. Under marsrevolusjonen i 1848–1849 var han den førende representanten for sosialliberalismen i kongeriket Preussen. Han gikk inn for folkesuverenitetsprinsippet og et prøyssisk, konstitusjonelt demokrati. Waldeck regnes som en av det tyske demokratiets pionerer.

 Bakgrunn og familie 
Benedikt Waldecks bestefar på farssiden var komponist og domorganist i Münster. Benedikts far, Johann Heinrich Waldeck var professor i natur- og strafferett ved Akademie Münster. Hans mor kom fra en gammel borgerskapsslekt i Münster.

Waldeck ble født 31. juli 1802 i Münster, og gikk på gymnasiet Paulinum i samme by, fra 1812 til 1817. Etter abitur begynte han juridiske studier som 15-åring. Han studerte først ved akademiet i Münster, som ble nedlagt i 1819, og deretter fra 1819 ved Universitetet i Göttingen.

Ved siden av jusstudiene studerte han også historie, blant annet under Jacob Grimm (1785–1863). Som ung samlet han også inn folkeeventyr for Grimm. Waldeck skrev dikt, blant annet en folkevise-liknende hyllest til Karl Ludwig Sand (1795–1820), som i 1819 ble henrettet for mordet på August von Kotzebue. Kotzebue hadde i sin ukeavis Literarischer WochenblattDigitalisert, søkbar utgave av årgang 1, 1818 fra Bayerische StaatsBibliothek (tysk, gotisk skrift) skrevet artikler der han latterliggjorde og motarbeidet studentenes liberale og nasjonalistiske ideer. Dette motiverte Sand til å begå drapet. ([e-bok fra bokhylla.no])

Waldeck giftet seg i 1832 med Julia(na) Langen (1809–1890) fra Paderborn. Paret fikk 9 barn, hvorav fem vokste opp.

 Dommerkarriere 
I 1822 ble han dr. juris, men fortsatte deretter studier i Münster. Der grunnla han også en litterær sirkel, kalt Heimons-Kindern (Haimonssønnene). Han ble utnevnt til dommer i 1828, og hadde ulike dommerstillinger i Halberstadt, Paderborn, Vlotho, og var fra 1836 høyesterettsdommer i delstaten (Oberlandesgerichtsrat) i Hamm.  

I 1844 ønsket han seg til Oberlandesgericht i Paderborn, men rakk neppe å tiltre stillingen før han ble kalt til Berlin. Det var til Preußisches Obertribunal, den øverste domstol i Preussen. Dit tok han også med seg sin familie. Han var først hjelpedommer, men fra 1846 fast medlem av domstolen.

Hans grunnsyn som jurist lå nær den historiske skolen innen rettsvitenskapen. Han sluttet seg dermed til Carl von Savignys syn, som gikk ut på at den nedarvede rettsoppfatning i hvert enkelt folk, betydde mer for rettsdannelsen enn forestillinger om naturretten.

 «Den westfaliske bondekonge» 
I 1840 ble han valgt inn i bystyret i Münster, og derfra også sendt til den større kreistagsforsamlingen.

Inntil 1830 hadde Waldeck ikke gått fullt og helt inn for den demokratisk-revolusjonære tanke om frihet og likhet for alle. Under julirevolusjonen i 1830 ble han imidlertid kjent med den franske katolske teologen Félicité de Lamennais. Han gikk ikke som de Lammenais inn for republikk, men tok opp hans oppfatning av å kombinere den katolske lære med liberale prinsipper.

Waldeck arbeidet for liberale reformer og avskaffelse av føydale og foreldete regler. I 1843 fikk han en juristkonferanse i Soest til å gå inn for opphevelse av unntaksregler fra lovene (eksempsjon), slik visse stender hadde i forholdet til sine underordnete. Han gikk dessuten inn for å avskaffe et system med særskilte domstoler for adelen (Patrimonialgericht). Han mente også at bøndene skulle få lov til å dele eiendommene sine i forbindelse med arveskifte. Waldecks motstand mot det føydale systemet, førte til at han fikk tilnavnet «Den westfaliske bondekonge» (tysk: westfälischer Bauernkönig).

 Preussens nasjonalforsamling i 1848 
miniatyr|Waldeck i fengselet i 1849. Samtidig tegning.
Waldeck ble aldri medlem av Frankfurtparlamentet, nasjonalforsamlingen etter den stortyske løsning. Derimot ble han i 1848 valgt som medlem av den kortlivede Den prøyssiske nasjonalforsamlingen i Berlin, og leder av forfatningskomiteen. Han fikk stor så innflytelse på utkastet til ny konstitusjon at det ble oppkalt etter ham som Charte Waldeck.

Charte Waldeck ble aldri vedtatt. Isteden iverksatte monarken, Fredrik Vilhelm IV av Preussen en egen, såkalt oktrojert forfatning med treklassestemmeretten, forfatningen av 1850.

Etter oppløsningen av den prøyssiske nasjonalforsamlingen ble han valgt som medlem av Preußisches Abgeordnetenhaus som var andrekammeret til Preußischer Landtag. Den 16. mai 1849 ble han imidlertid arrestert med grunnlag i falske beviser. Han skulle ha konspirert for å velte kongedømmet og opprette republikk. I desember samme år, ble han frikjent og gikk tilbake til arbeidet som dommer.

 Etter den reaksjonære æra 
Etter å ha trukket seg fra politikken i den reaksjonære æra, vendte han i 1861 tilbake til Preußisches Abgeordnetenhaus. Deretter ble han i 1860-årene en førende figur for Deutsche Fortschrittspartei. I denne perioden ble han en av de viktigste innenrikspolitiske motstandere til Otto von Bismarck. 

Waldeck var katolikk og bekjente seg til prinsippet om folkesuverenitet. Han gikk inn for et konstitusjonelt demokrati og gikk i den forbindelse under tilnavnet «De prøyssiske demokratenes tenker» («Kopf der preussischen Demokraten»).

 Ettermæle 
Gravfølget etter Waldeck talte titusenvis av mennesker, og utviklet seg til en demonstrasjon for sosiale reformer. Waldeckpark i Berlin-Kreuzberg ble opprettet i 1889. I 1936 ble den nedlagt av nasjonalsosialistene og monumentet fjernet. Først i 1950-årene ble parken gjenopprettet til sitt opprinnelige navn.

Han regnes av Stiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte som en av de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

 Se også 
 Det tyske demokratiets pionerer.
 Referanser 

Kategori:Personer fra Münster
Kategori:Prøyssiske politikere