Lee Miller

Elizabeth «Lee» Miller (1907–1977) var en amerikansk fotograf, krigskorrespondent og fotomodell. Hun var en av de første kvinnene som rapporterte fra fronten i krig.

Hun begynte som fotomodell for blant annet Vogue, ble motefotograf i Paris og New York. Under andre verdenskrig var hun krigskorrespondent og fotograf for Vogue hvor hun ikke stiliserte og forskjønnet krigens virkelighet. 

I ettetiden er hun kjent for sin allsidighet og for sine relasjoner blant annet til Man Ray og Pablo Picasso.Hilditch, L. (2018). Lee Miller, Photography, Surrealism and the Second World War: From Vogue to Dachau. Cambridge Scholars Publishing.Burke, C. (2010). Lee Miller: A Life. Knopf. Millers fotografier er som regel kjølige og dystre, og samtidig med sensuelt preg. Hun laget flere portretter av Picasso, Max Ernst, Joan Miro og Colette.

Bakgrunn
Elizabeth Miller ble født 23. april 1907 i Poughkeepsie i delstaten New York i USA. Foreldrene var Florence (født MacDonald) og Theodore Miller. Elizabeth ble som barn og ung kalt Li Li, Te Te og Bettie før hun ble 20 år gammel. Moren Florence var utdannet sykepleier og kom fra beskjedne kår i Ontario, Canada. Theodore var en streng og autoritær far.

De bodde først sentralt i Poughkeepsie og flyttet i 1912 til Cedar Hill Farm seks kilometer utenfor byen. Moren var misfornøyd med at datteren i førskolealder var en guttejente (engelsk: tomboy). 

Faren var ingeniør med ledende stilling i DeLaval Separator Company. Dette var den største bedriften på stedet og datterselskap av det svenske konsernet DeLaval. Etter besøk i Sverige introduserte han ski og skiløping i Poughkeepsie med egne barn som de første. Familien var på besøk i Sverige i 1913. 

Lee Miller var urolig som barn og ble kastet ut fra en rad skoler i Poughkeepsie og omegn.

Faren Theodore var en ivrig hobbyfotograf. Han hadde mørkerom og kopierte bilder selv, og han eksperiementerte med stereoskopfoto. Faren hadde et Kodak Brownie-kamera. Han fotograferte datteren hyppig, inkludert nakenbilder, fra hun var barn til hun var i 20-årene. Hun lærte grunnleggende fototeknikk av faren. Theodore tok også nakenbilder av moren Florence. 

Hun var opprinnelig interessert i teater og studerte lys og scenografi ved Ladislas Medgyès' skole i Paris fra 1925. Hun var fra 1926 en periode tilknyttet det eksperimentelle teateret ved Vassar College og gikk på danseopplæring og opptrådte i New York. Ved Art Students League of New York studerte hun tegning og maling.

Hun ble voldtatt 7 år gammel av en venn av familien (detaljene er uklare) og ble smittet med gonoré som før sulfa og penicillin var vanskelig og omstendelig å behandle.

Modell og fotograf
Miller ble 17 år gammel oppdaget på gaten i New York av Condé Nast, innehaver av motemagasinene Vanity Fair og Vogue. Hun arbeidet som modell i New York på 1920-tallet og opptrådte jevnlig i Vogue, hvor hun var på forsiden i mars 1927.

I 1929 dro hun til Paris, hvor hun etablerte seg som mote- og kunstfotograf. Der oppsøkte hun fotografen Man Ray og ble både hans assistent og kjæreste. Hun videreutviklet sine fototekniske ferdigheter hos ham og utførte en stor del av mørkeromsarbeidet. Under arbeidet oppdaget de ved en tilfeldighet en effekt der tonene i bildet delvis ble omvendt når lyset traff negativet under fremkallingen. De tok i bruk denne effekten i sitt kunstneriske arbeid, og teknikken ble senere kjent som solarisasjon (Sabatier-effekten). Flere av Man Rays mest sentrale verk ble til i perioden de samarbeidet.

Hun ble en del av det surrealistiske kunstnermiljøet i Paris. Hun sto modell for blant andre Pablo Picasso, som malte seks portretter av henne, blant annet "L'Arlesienne" (olje på lerret, 1939). Det liberale miljøet rundt kunstnerne førte også til at hun trolig hadde et forhold til Picasso. Gjennom dette miljøet ble hun kjent med kunstnere som Joan Miró, André Breton, Paul Éluard og Jean Cocteau. I denne perioden fotograferte hun blant annet for franske Vogue, og medvirket i enkelte tilfeller både som modell og fotograf i samme oppslag. Hun medvirket i Cocteaus avantgardistiske En dikters blod (innspilt 1930) der hun fremstilte en gåtefull, armløs Venus. 

I 1932 vendte hun tilbake til New York, hvor hun åpnet sitt eget fotostudio og arbeidet som motefotograf med broren Erik som assistent. Utdanningen i teaterbelysning og scenografi kom godt til nytte i studioarbeidet. I New York møtte hun igjen den velstående egyptiske forretningsmannen Aziz Eloui Bey, som hun kjente fra tiden i Paris. De giftet seg, og i 1934 flyttet hun til Kairo. Der studerte hun arabisk og kjemi, samtidig som hun fotograferte i og rundt byen. Etter noen år i Egypt reiste hun tilbake til Paris, hvor hun traff den britiske kunstneren Roland Penrose. Gjennom ham ble hun også kjent med Henry Moore, som var en nær venn av Penrose. Da andre verdenskrig brøt ut i 1939, reiste hun sammen med Penrose til Hampstead nord i London.

Andre verdenskrig
I England arbeidet hun først for britisk Vogue. Deretter begynte hun å fotografere resultatene av den tyske bombingen som begynte i 1940. Roland Penrose (født 1900) var for gammel til å tjenestegjøre ved fronten, og var dessuten som kveker i utgangspunktet pasifist. Han tjenestegjorde ved Home Guard der han brukte sitt talent til å undervise i kamuflasjeteknikk. 

Hun ble kjent med en yngre Life fotografen David Scherman som hun samarbeidet resten av krigen. Amerikanske soldater kom til Storbritannia i 1942 og Miller ble krigskorrespondent i amerikansk uniform mot slutten av 1942. Miller fikk laget en egen hjelm med visir tilpasset kamera.

Under andre verdenskrig hadde hun oppdrag som krigskorrespondent for Vogue magasin og dekket hendelser som Blitzen. Mens hun var i London brukte hun bombede hus som kulisser for sine motefotografier for Vogue og boken Grim Glory: Pictures of Britain Under Fire (med forord av Ed Murrow). Hun fotograferte blant annet Henry Moore i arbeid som offisiell kunstner.

I 1944 ble hun akkreditert til de amerikanske styrkene og hun overbeviste redaktøren i Vogue om å publisere hennes reportasjer, ikke bare fotografiene. Tekstene var direkte, ofte sjokkerende og vittige. Den første artikkelen handlet om den kjente journalisten Ed Murrow. Reportasjene var preget av rike beskrivelser av sanseinntrykk – lyd, lukt og visuelle scener – ofte med henvisninger til klassisk kunst.

Slutten av krigen
Hun var med like bak fronten i Frankrike etter landgangen i Normandie. Miller gikk i land i Normandie en måned etter invasjonen og gikk til fots til St. Malo som de allierte fortsatt ikke hadde erobret. Hun kom seg inn i kampsonen alene og på egenhånd, og tok oppsiktsvekkende fotografier av kampene om, og ødeleggelsen av St. Malo der napalm ble brukt for første gang. Hun tilbragte noen dager i husarrest for å ha ignorert forbudet mot å gå inn i kampsonen. Millers eksklusive livsstil og tendens til hypokondri, forsvant da hun var korrespondent i felten. Hun gikk i samme uniformen ett år. 

Hun fulgte soldatene ved frigjøringen av Paris og fant Pablo Picasso som hadde klart seg der under krigen og som var forbløffet over at Miller var den første allierte soldaten han så. Man Ray og Max Ernst hadde jødisk bakgrunn og hadde klart seg ved å flykte til USA. I Paris bidro hun til å få franske Vogue i gang igjen og hun rapporterte fra det første moteshowet i den befridde byen.

Hun fulgte våren 1945 amerikanske styrker som tok seg gjennom Tyskland fra vest. Hun var med på frigjøringen av konsentrasjonsleirene Buchenwald og Dachau. Fotografiene fra fronten og fra konsentrasjonsleirene ble verdensberømte. Miller besøkte leirene noen timer etter at de var befridd. Hun sendte fotografier av likhaugene til New York og måtte understreke at bildene fortalte en sann historie. «Believe this», understreket hun overfor redaktøren.Vogue trykket bildene.

Etter den tyske kapitulasjonen ble hun værende på kontinentet og reiste rastløst rundt i områder rasert av krigshandlingene, blant annet Wien, Frankrike og Øst-Europa. Hun ville blant annet dokumentere konsekvensene av krigen. I Wien besøkte hun barnesykehuset og skrev: «For an hour I watched a baby die. He was a skinny gladiator. He gasped and fought and struggled for life, and a doctor and a nun and I just stood there and watched...This tiny baby fought for his only possession, life, as if it might be worth something.» Hun var på denne tiden utslitt, deprimert, syk og alkoholisert, og misbrukte sovetabletter og andre medisiner. Millers realistiske fotoreportasjer har spor av hennes bakgrunn fra surrealismen.

Hitlers badekar
I München 30. april 1945 fant de Adolf Hitlers leilighet. Dette skjedde bare timer etter at de samme dag hadde besøkt den frigjorte konsentrasjonsleiren Dachau og samme dag som Hitler og Eva Braun tok sine liv i Berlin. Det var varmt vann i springen (de hadde ikke vasket seg på flere dager) og Scherman fotograferte Miller mens hun tok et bad med portrett av Hitler på kanten av badekaret. Portrettet var tatt av fotografen Heinrich Hoffmann og Miller hadde trolig satt det opp med vilje. De skitne militærstøvlene og uniformsbuksene viser at hun var i tjeneste og ble brukt samme dag under besøk i Dachau. Til Vogue leverte hun reportasje med førstehånds inntrykk av Hitlers og Brauns bolig. Miller noterte i reportasjen at hun tok en blund i Brauns seng. Det vakreste bildet fra frigjøringen, ifølge Geert Mak. 

Etter krigen
Etter krigen led hun trolig av posttraumatisk stresslidelse eller depresjon med tiltagende alkoholmisbruk.

I 1947 ble hun skilt fra Aziz Eloui Bey etter at han hadde godtatt Penrose som hennes nye ektemann. Sønnen Antony ble født i 1947, hun var da 40 år gammel. Hun fortsatte å fotografere på 1950-tallet etter at hadde slått seg ned i England. Hun trakk seg i praksis tilbake i løpet av 1950-tallet og sluttet å bidra til Vogue i 1953. 

Hennes siste fotoreportasje sto på trykk i juli 1953 og hun fokuserte i stedet på kokekunst og gourmetmat. Millers oppskrifter beskrives som uvanlige blant annet i kombinasjon av ingredienser. Det er uklart hvorfor hun ga opp den profesjonelle karrieren før hun var 50 år. Miller bidro til en kunstutstilling i London i 1956 og til boken Picasso Himself i 1966. Mannen Roland Penrose ble adlet for sitt bidrag til samtidskunsten i Storbritannia. Penrose markedsførte flittig Picassos kunst i Storbritannia. 

Hun døde 21. juli 1977 i Chiddingly i East Sussex i Storbritannia. 

Ettermæle
Hun etterlot seg blant annet 70 000 negativer som ble funnet på loftet noen år etter hennes død og sønnen Antony brukte mange år på å katalogisere morens produksjon. Uten disse negativene kunne ha blitt husket mest som modell og muse for surrealistene i Paris. Arkivet inneholder over 1000 fotografier av Picasso samt Millers dagbøker og andre notater. Sønnen Antony var ikke kjent med morens dramatiske liv. Sønnen Anthony dokumenterte flere ukjente sider ved Millers i forbindelse med arbeidet med en biografi om moren.

The Guardians anmelder skrev i 2007 at Miller var en dyktig fotograf blant annet som krigsreporter, men at hun ikke var spesielt vellykket som surrealistfotograf.

Preus museum hadde i 2019 en utstilling av hennes arbeider.

I 2023 kom spillefilmen Lee med Kate Winslet i tittelrollen og regi ved Ellen Kuras. Nettavisen, New York Times og The Guardian mener Winslet gir et sterkt portrett av Miller i en sober film.

 Fotnoter 

 Referanser 

 Litteratur 


 Eksterne lenker 


  Farleys House & Gallery, omvisning (YouTube

Kategori:Fotografer fra USA
Kategori:Personer fra Poughkeepsie
Kategori:Journalister fra USA