Keltisk knute

Keltisk knute (irsk: snaidhm Cheilteach; walisisk: cwlwm Celtaidd; kornisk: kolm Keltek; skotsk-gælisk: snaidhm Ceilteach ) er en rekke knuter og stiliserte grafiske representasjoner av knuter (ofte «endeløse knuter») som brukes til dekorasjon, brukt mye i den keltisk stilen til insulær kunst. Disse knutene er mest kjent for sin tilpasning for bruk i ornamentering av kristne monumenter, som keltiske kors, og manuskripter, som Lichfieldevangeliene, Kellsboken og Lindisfarne-evangeliene. De fleste er endeløse eller evige knuter,Beer, Robert (2003): The Handbook of Tibetan Buddhist Symbols (PDF). Serindia Publications. ISBN 1-59030-100-5; s. 11. og mange er varianter av kurvvevknuter.Ashley, Clifford W. ([1944] 1993): The Ashley Book of Knots. New York: Doubleday. ISBN 0-385-04025-3; s. 139–140.

 Historie 
Bruken av sammenflettete mønstre hadde sin opprinnelse i det sene Romerriket.Trilling, James (2001): The Language of Ornament. World of Art. Thames and Hudson. ISBN 978-0500203439. Knutemønstre dukket først opp i det tredje og fjerde århundre e.Kr. og kan sees i romerske gulvmosaikker fra den tiden.«Roman mosaic patterns - A Visual Glossary», The Ancient Home, 23. oktober 2017 Interessante utviklinger i den kunstneriske bruken av sammenflettede knutemønstre finnes i bysantinsk arkitektur, tekstiler og illuminerte manuskripter,«Tunic with Interlace Decoration», The Met. Sitat: «Interlaces and knots are among the most frequently employed motifs in the arts of the early Byzantine period» koptisk kunst,Amberdrake, Éowyn (3. mai 2003): Coptic Knotwork in Manuscripts (PDF), SCA Heraldry keltisk kunst, islamsk kunst, Edkins, Jo (2009): «Examples of Islamic interlacing patterns», Theedkins.co.uk og europeisk arkitektur og illuminerte manuskripter.

Spiraler, trinnmønstre og nøkkelmønstre er dominerende motiver i keltisk kunst før den kristne innflytelsen, som i Irland begynte i tiden rundt 450. Disse utformingene fant veien inn i tidlige kristne manuskripter og kunstverk med tillegg av skildringer fra livet, som dyr, planter og til og med mennesker. I begynnelsen var mønstrene intrikate sammenvevde snorer eller fletter, som også finnes i andre områder av Europa, som Italia, på 600-tallet. Et fragment av en evangeliebok (Durham Cathedral Library, A. II. 10.), nå i biblioteket til Durhamkatedralen og som ble opprettet i nordlige England på 700-tallet, inneholder et av eldste eksempler på ekte knuteutforming på keltisk vis.Nordenfalk, Carl (1977): Celtic and Anglo-Saxon Painting: Book illumination in the British Isles 600–800. New York: George Braziller<ref>«Earliest Durham gospel-book» , British Library</ref>

Den stilen som er oftest assosiert med de keltiske landene, men den ble også praktisert mye i England og ble siden eksportert til det europeiske fastlandet av munker og misjonærer fra irske og northumbriske klostre. Den britiske arkeologen og kunsthistorikeren John Romilly Allen (1847–1907) Lee, Sidney, red. (1912): «Allen, John Romilly», Dictionary of National Biography (2nd supplement). Bind 1. London: Smith, Elder & Co. har identifisert «åtte elementære knuter som danner grunnlaget for nesten alle sammenflettede mønstre i keltisk dekorativ kunst». Allen, J. Romilly (1904): Celtic Art in Pagan and Christian Times. Methuen & Co. ISBN 1-85891-075-7; s. 265.Ivan, Drew (10. august 2005): «Eight Basic Knotwork Patterns», Celtic Knotwork

Keltiske knuter som enkel utforming av tatovering ble populær i USA særlig på 1970- og 1980-tallet. Shapiro, Ari (25. november 2014): «The American Origins Of The Not-So-Traditional Celtic Knot Tattoo», NPR

 Bilder 

 Referanser 

 Se også 
 Salomons knute
 Den gordiske knute
 Valknute
 Norrøn kunst, særlig Osebergstil

 Eksterne lenker 

Draw Your Own Celtic Knotwork, omfattende liste over lenker til både opplæringer i knuteverk og bibliografi
 Celtic Interlace - An Overview  av Stephen Walker, gjengitt med tillatelse fra Dalriada Magazine'', 2000

Kategori:Insulær kunst