Faust (Goethe)

Faust er en serie skuespill av den tyske forfatteren Johann Wolfgang von Goethe (1749-1832). Den endelige versjonen av Faust. Del I utkom i 1808, og Faust. Del II utkom posthumt i 1832. I stykket vil hovedpersonen doktor Faust utforske tilværelsens gåter og blir dratt mellom Mefistofeles og den uskyldige Gretchen, som han driver til barnemord og fengsel. Verket har blitt beskrevet som «et av de fremste verk som er skrevet om menneskelige ambisjoner, lengselen etter å vite, se og oppleve mer enn det som kan rommes i et kort liv».Ane Farsethås. Essensielt, litteraturens og filmens klassikere. Cappelen, 2005. ISBN 978-82-24713-3

 Bakgrunn 
miniatyr|Gustaf Gründgens, modellen for hovedpersonen i Klaus Manns roman Mephisto, som djevelens sendebud.
Goethe bygger ganske fritt på sagnet om  Johann Faust, som ifølge legenden solgte sin sjel til djevelen mot overnaturlig viten. Den eldste teksten om den legendariske Faust er den tyske folkeboken fra 1587.  Det kom flere versjoner av legendene fra 1593 til  utgave i 1725, en utgave som også Goethe kjente og brukte.  Bokens handling «er enkel nok: Doktor Faust er en lærd som overskrider grensene for sin viten og kunnskap ved hjelp av en pakt med djevelen.»Sverre Dahl i innledningen til Historien om doktor Johann Faust : den vidt beryktede trollmann og svartekunstner. Oversatt og med innledning av Sverre Dahl. Bokvennen, 1998. På omslaget: Den tyske folkeboken fra 1587. ISBN 82-7488-084-6 I den eldste kjente versjonen av fortellingen, den tyske folkeboken om Faust, benyttes folkeminne om denne personen, og han fremstilles som en eventyrlig og karnevalsaktig trollmann med underholdende magiske evner, før han blir hentet av døden eller den onde.Alf Henrikson. Hexikon som lexikon. Stockholm, 1981/1990 ISBN 91-7160-987-3

Mens den alminnelige oppfatning er at en pakt med djevelen må føre til undergang og fortapelse, mente Goethe «som bygget hele sitt allsidige livs erfaringer inn i Faustskikkelsen […] at resultatet måtte bli et annet: Faust blir 'frelst', men opprøreren må først gjennom skyld, prøvelse og lutring.»Sverre Dahl. «Goethe» I: Vestens tenkere; bind 2. Aschehoug, 1993. ISBN 82-03-17286-5

Goethe arbeidet med dette stoffet gjennom store deler av livet, i alt 60 år, og beskrev det som sin «Hauptgeschäft» - hovedbeskjeftigelse. Goethe, et essay. Gyldendal, 1999. ISBN 82-05-26511-9. Kapitler «Faust» side 267-330 og dette ledet til flere ulike versjoner: 
 Urfaust, i to utgaver fra 1772 og 1775 er en noe kortere og innholdsmessig enklere utgave av de påfølgende. Blir fremdeles framført som et selvstendig verk.
 Faust. Ein Fragment, 1790.
 Faust I: Faust. Eine Tragödie, 1808 
 Faust II: Faust. Der Tragödie zweiter Teil, 1832
I Urfaust er Sturm und Drang-tidens frihetspatos og sosialkritikk de bærende elementer.

Verket er lite egnet for oppføring på teateret, særlig ikke annen del, og er sannsynligvis ment som lesedrama.Hans Sørensen. Verdens litteraturhistorie. Bind 6, Følsomhetstiden. Redigert av Edvard Beyer mfl. Cappelen, 1972 ISBN 82-02-02590-7 

Selv om verket vanligvis oppfattes som et idédrama, er det også elementer av realisme i det: «Gretchen-tragedien i første del står i direkte dialog med samtidige debatter om avstraffelse av barnemordersker».Christian Janss. «Stoff og handling i Goethes Faust, en liten veiledning» I: Over alle tinder, Goethe og Faust. John Ole Askedal og Christian Janss (red.). Vidarforlaget, 2005. ISBN 978-82-7990-028-3. 

 Innhold 
Prologen til Faust 1 foregår i himmelen, hvor Gud og Mefisto vedder om «hvorvidt noe kan friste den fromme, men vitebegjærlige legen Faust, Guds favoritt, bort fra det gode». Faust inngår pakten, og legger ut på en livsreise som fører han gjennom både denne verden og til «ekskursjoner til det demoniske og folkelig-fantastiske i Auerbachs kjeller og i Heksekjøkkenet». Faust forfører den unge og uskyldige Gretchen, som i fortvilelsen dreper barnet hun føder, og blir dømt til fengsel og dødsstraff. Første del har blitt beskrevet som et verk med to hovedtema: det ene gjelder den lærdes uutslukkelige erkjennelseshunger; det andre er forholdet til Gretchen, hvor livslykken snart blir for trang, og Faust «ofrer Gretchen – åpenbart 'nødvendig' for hans egen utvikling, men samtidig har hennes lidelse og død påført ham en skyld som hviler på ham videre.»

Første del er uten aktinndeling, mens andre del er formet «etter klassisk mønster med fem akter, men med shakespearsk veksling mellom scenene i hver akt». Fausts reise fører ham til «den store verden»; både Hellas og Tyskland, og både oldtid, middelalder og samtid. Ved keiserhoffet finner han tomhet og et samfunn i oppløsning, og i antikkens Hellas blir han tilsynelatende gift med Helena. Deretter utfolder Faust seg som hærfører og statsmann og nyter et øyeblikk «forutanelsen om den sanne lykke som fritt og dådskraftig menneske». 

Stykket slutter med at Mefisto blir snytt for Fausts sjel, og at Faust reddes hjem til Guds nåde. Stykkets sluttreplikk «Das Ewig-Weibliche zieht uns hinan» (Alt evig-kvinnelig løfter oss hjem) «klinger noe underlig i moderne ører […] For der Faust er et komplekst og uutgrunnelig menneske som vakler mellom tro, kunnskapstørst og begjær, fungerer Gretchen-skikkelsen i den omdiskuterte slutten først og fremst symbolsk. Slik Kristus tar på seg de feilbarlige menneskenes skyld, slik frelser også kjærligheten og tilgivelsen, inkarnert i uskyldsren pikeform.» Goethe var selv ingen sterkt troende, men brukte den kristne mytologien som en dramatisk ramme. Bak den uttalte religiøse tematikken «må det erkjennes at det ikke er tale om en egentlig religiøs, men snarere en borgerlig ('ungkapitalistisk') innstilling. Faust er fremstilt som en aktiv, fremsynt samfunnsreformator». Men Faust er også «et umodent og uansvarlig menneske; han har gitt avkall på alle former for moralsk autoritet» og verket har blitt kritisert «for å være ekstremt individorientert, en høysang til nådeløs selvrealisering, selve vrengebildet på de siste århundrers erobrende vestlige menneske som bare tekst på egen 'vekst'. Men verket er så mangfoldig at et slik tolkning blir ensidig.»

 Annen Faust-litteratur  
Goethes Faust er det mest kjente av de verkene som benytter seg av Faust-myten. Verket forholder seg forholdsvis fritt til de opprinnelige versjoner av myten, langt friere enn for eksempel Christopher Marlowes Doktor Faustus (1589). 

Goethes Faust har inspirert Charles Gounod til å komponere sin opera  Faust, hvor librettoen skrevet av Jules Barbier og Michel Carré følger handlingen i Goethes drama. 

Thomas Manns roman  Doktor Faustus (1947) er også inspirert av Goethe, selv om handlingen hos Mann har en sterkere undergangsstemning.

 Norske utgaver 
 Faust : en Tragedie / oversat af Fr. Gjertsen. Christiania : Malling, 1873. 2. utgave 1901 
 Faust : eit syrgjespel / umsett til norsk og upplyst ved Adolf Arctander. Norli, 1911-1921. 324 og 337 s.
 Faust / i norsk gjendiktning ved Kristen Gundelach. Stenersen, 1943
 Faust : en tragedie : første og annen del / i gjendiktning ved Kristen Gundelach. Dreyer, 1957
 Faust : En tragedie. Del 1 / i gjendiktning ved André Bjerke. Aschehoug, 1966. (Klassikerbibliotek utgitt av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur ; 8)
 Gyldendal, 1976. (Mesterverk fra verdenslitteraturen) ISBN 82-05-05652-8
 Aschehoug, 1997. ISBN 82-03-11255-2. 
 Faust : en tragedie [del 1 og 2] / i gjendiktning ved André Bjerke. Aschehoug, 1983. (Thorleif Dahls kulturbibliotek). ISBN 82-03-11276-5; ISBN 82-03-11255-2
 Aschehoug, 1999 ISBN 82-03-18211-9; senere opplag ISBN 978-82-03-18211-2 og ISBN 978-82-03-21316-8
 Faust : en tragedie / gjendiktet av André Bjerke ; med raderinger av Arthur Kampf. Aschehoug, 2000. 612 s. ; 30 cm. ISBN 82-03-18110-4
 De norske bokklubbene, 2010. 2 bind. (Verdensbiblioteket; 56-57). ISBN 978-82-525-7585-9 og ISBN 978-82-525-7586-6
 Faust / gjendikting av Åse-Marie Nesse. Samlaget, 1993-1999. 2 bind. ISBN 82-521-4223-0 og ISBN 82-521-5265-1

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Tyske skuespill
Kategori:Bøker fra 1808
Kategori:Bøker fra 1832
Kategori:Bøker oversatt til norsk