Kim Du-bong

Kim Du-bong (født 1886 eller 1889, død etter 1957) var en koreansk lingvist og kommunist.

Han vokste opp i Sør-Korea og studerte ved det som nå er Korea-universitetet i Seoul. Dette var, etter flere århundrer med kinesisk som elitespråk, en blomstringstid for koreansk språkvitenskap.

I 1919 sluttet Kim seg til 1. mars-bevegelsen, som protesterte mot Japans okkupasjon av Korea, og søkte så tilflukt i Kina, først i Shanghai, senere i Yan’an. Her fortsatte han sitt vitenskapelige og politiske arbeid i det koreanske eksilmiljøet.

Da Japan kapitulerte betingelsesløst i 1945, og Korea ble delt i en sovjetisk og en amerikansk okkupasjonssone, vendte de fleste eksilkoreanerne hjem. «Yan’an-fraksjonen» hadde først sitt eget kommunistparti, Koreas nye folkeparti, med Kim Du-bong som leder. I 1946 fusjonerte de med andre kommunistpartier. Kim Du-bong ble formelt leder for Nord-Koreas arbeiderparti, og da Nord-Korea ble utropt som en selvstendig stat i 1948, ble han formelt sett statsoverhode, som president i Den øverste folkeforsamlingen.

Kim Du-bong deltok ikke i Yan’an-fraksjonens kuppforsøk mot Kim Il-sung under partikongressen i 1956. Han ble likevel oppfattet som en trussel. I 1957 ble han avsatt fra sine verv og ydmyket for all offentlighet. Deretter forsvant han, også fra den offisielle nordkoreanske historieskrivningen.

 Referanser 

Kategori:Nordkoreanske presidenter
Kategori:Nordkoreanske politikere
Kategori:Personer fra Busan