Māhaprajñāpāramitōpadeśa

Māhaprajñāpāramitōpadeśa og mahāprajñāpāramitāśāstra (devanāgarī: महामहाभारतउपदेश; kinesisk: 大智度論, pinyin: Dà zhìdù lùn, Wade-Giles: Ta chih-tu lun) er to rekonstruerte titler på sanskrit som betyr henholdsvis «instruksjon til den store prajñāpāramitā» og «kommentar til den store prajñāpāramitā». Dette er rekonstruerte titler på en enorm kommentar til prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers.

Teksten er ikke bevart på sanskrit eller i noen annen indoarisk språkdrakt; den er også fraværende i den tibetanske buddhistiske kanon. Den er bare bevart i en kinesisk oversettelse på 100 bokruller og 90 kapitler. Oversettelsen pågikk fra sommeren 402 e.Kr. til 1. februar 406 e.Kr. i hagen Xiāo-yáo (逍遙園) og ble foretatt av den buddhistiske munken Kumārajīva fra Kucha.

Tradisjonelt tilskrives forfatterskapet den sørindiske munken Nāgārjuna (første eller andre århundre e.Kr.). Den tolker prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers i henhold til de standpunkter som er gitt i Nāgārjunas hovedverk mūlamadhyamakakārikā – en avhandling om middelveien.

Mahāprajñāpāramitāśāstra var en sentral tekst i utformingen av alle de større retninger innenfor kinesisk buddhisme: Østasiatisk madhyamaka, Zen, Tiāntái og Huāyán zōng. Den fungerte som et slags mahāyānabuddhistisk encyclopedia. Teksten var et oppslagsverk for østlig buddhistisk tenkning, og var rik på informasjon om de ulike filosofiske systemene som var rådende i India. I så måte hadde den en lignende status i Kina som Abhisamayālaṃkāra har hatt i tibetansk buddhisme.

Tittelen
De rekonstruerte titlene på sanskrit er *mahāprajñāpāramitōpadeśa (महामहाभारतउपदेश) og *mahāprajñāpāramitāśāstra (महामहाभारतशास्त्र). Betegnelsen upadeśa forekommer i to biografier om Nāgārjuna. Teksten er organisert som en diskusjon i formatet spørsmål og svar; av denne grunn plasserte den sveitsisk-franske sinologen Paul Demiéville (1894–1979) den i genren upadeśa.

Den kinesiske tittelen móhē bōrě bōluómì jīng shìlùn (摩訶般若波羅蜜經釋論) er muligens den eldste tittelen, og korresponderer med sanskrit mahāprajñāpāramitôpadeśaśāstra. Tittelen brukes i overskriften til forordet av den kinesiske buddhistmunken Sēngruì (僧睿, 371–438), som er gjengitt i Taishō Shinshū Daizokyō. Navnet finnes også i katalogen kāiyuán shìjiào lù (開元釋教録), «katalog over buddhismen i kāiyuán-æraen», som ble samlet av Zhì Shēng (智升) i året 730 e.Kr.

Den vanligste kinesiske tittelen er dà zhìdù lùn (大智度論), «avhandling om den store visdommen som har trengt hinsides». I «samlede nedtegnelser om oversettelsen av Tripiṭaka» (chū sānzàng jìjí, 出三藏記集), som ble samlet av Sēngyòu (僧祐, 445–518) omkring år 515, brukes navneformen dàzhì shìlùn (大智釋論), «den forklarende avhandling om den store visdom». Denne navneformen er også påvist i manuskripter som ble oppdaget i oasebyen Dūnhuáng på begynnelsen av 1900-tallet. Andre varianter som ble brukt i Dūnhuáng er dàzhì lùn (大智論), «den store avhandling om visdom», dàzhì jīng lùn (大智度經論), «avhandling om den store sūtra av visdommens perfeksjon» og móhēyān shìlùn (摩訶衍釋論), «forklarende avhandling om mahāyāna».

Fra Kina ankom eksegesen Korea, og ble en del av Tripitaka Koreana. Den koreanske tittelen på hangul er 대지도론 (McCune-Reischauer: dae jido ron, revidert romanisering av koreansk: tae chido ron). På japansk (hepburn) er tittelen dai chido ron, skrevet ダイチドロン med katakana og だいちどろん med hiragana. På vietnamesisk er tittelen Đại tríđộ luận.

Oversettelsen

Teksten er ikke bevart på sanskrit eller i noen annen indoarisk språkdrakt; den er også fraværende i den tibetanske buddhistiske kanon. Den er bare bevart i en kinesisk oversettelse på 100 bokruller og 90 kapitler. Oversettelsen pågikk fra sommeren 402 e.Kr. til 1. februar 406 e.Kr. i hagen Xiāo-yáo (逍遙園) og ble foretatt av den buddhistiske munken Kumārajīva fra Kucha sammen med sin elev Sēngruì (僧睿, 371–438).

Ifølge de primære kilder, bestod den indiske originalen av 100 000 gāthās (linjer) eller 3 200 000 sanskrit-stavelser. Kumārajīva utelot mesteparten av teksten for å få plass for den innenfor rammene av 100 bokruller. De første 34 bokruller representerer en komplett oversettelse av første kapittel, mens bokrullene 35–100 er en forkortelse av kapitlene 2-90. En komplett oversettelse ville ha bestått av minst 1000 bokruller. Kumārajīvas elev Sēngruì «stoppet noen ganger med å skrive, og argumenterte for den rette oversettelse» og «sjekket hans oversettelse mot originalen hele dagen». Oversettelsen skjedde under Yao Xing (姚興, 366–416) av det senere Qin.

Forfatterskapet

200px|thumb|Maleri av Nāgārjuna ved Provincial Museum (四川省博物院), også kjent som Sichuan Museum, 251 Huanhua S Road, Chengdu, Sichuan, Kina. Maleriet er fra Tibet og datert i perioden 1644-1911 e.Kr.
Māhaprajñāpāramitōpadeśa er en enorm kommentar til prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers. Den tolker den sistnevnte i henhold til de standpunkter som er gitt i Nāgārjunas hovedverk mūlamadhyamakakārikā – en grunnleggende avhandling om middelveien.

Tradisjonelt tilskrives forfatterskapet den sørindiske munken Nāgārjuna, som skal ha levd i det første eller andre århundre e.Kr. Katalogen Lìdài sānbǎo jì (歷代三寶紀), som ble skrevet av Fèi Chángfáng (費長房) i året 597 e.Kr. omtaler Nāgārjuna som forfatter.

Māhaprajñāpāramitōpadeśa forekommer likevel ikke i listen over verker i biografien Livet til bodhisattva Nāgārjuna (龍樹菩薩傳, lóng shù púsà chuán), som også ble oversatt av Kumārajīva. Teksten omtales heller ikke av de tibetanske historikerne Butön Rinchen Drup (བུ་སྟོན་རིན་ཆེན་གྲུབ་, 1290–1364) og Tāranātha (1575–1634).

Det har vært en del diskusjoner om hvorvidt dette virkelig var Nāgārjunas verk. Den første som begynte å debattere dette var den japanske sinologen Ryūshō Hikata (1892–1991). Den neste var den belgiske katolske presten og indologen Étienne Paul Marie Lamotte (1903–1983). Fra 1944 til 1980 oversatte han omkring en tredjedel av teksten til fransk.

Lamotte konkluderte med at forfatteren var en nordindisk buddhistmunk innenfor skolen sarvāstivāda, som senere konverterte til mahāyāna og madhyamaka-filosofien til Nāgārjuna. Teksten omtaler nemlig abhidharma (skolastiske avhandlinger) og vinaya (klosterregler) som tilhørte de nordindiske retningene sarvāstivāda eller mūlasarvāstivāda. Lamotte merket seg også indre bevis på at forfatteren var fra en region innenfor Kushriket.

Ryūshō Hikata argumenterte for at kjernematerialet i teksten kunne tilegnes Nāgārjuna, men at teksten også inkluderte mange «tilføyelser eller innsatte setninger av Kumārajīva.» Den kinesiske buddhistmunken Yin Shun (印順導師, 1906–2005) argumenterte for at Nāgārjuna var den opprinnelige forfatteren, men at teksten i dag også er et produkt av redigeringene til Sēngruì (僧睿, 371–438).

Diskusjonen har blitt komplisert av oppdagelser av fragmenter av teksten på det qiangiske språket tangutisk. Disse oppdagelser har fått enkelte til å argumentere for at forfatteren virkelig er Nāgārjuna.

Betydning for kinesisk buddhisme

Māhaprajñāpāramitōpadeśa var en sentral tekst i utformingen av alle de større retninger innenfor kinesisk buddhisme. For det første var den sentral innenfor østasiatisk madhyamaka, også kalt sān lùn zōng (三論宗) eller «de tre avhandlingers skole».
Madhyamaka i Kina bygde på tre grunnleggende tekster: Den første var den allerede nevnte mūlamadhyamakakārikā – «en grunnleggende avhandling om middelveien» av Nāgārjuna. Den andre var avhandling om de 12 portene, en annen tekst som tilskrives Nāgārjuna. I likhet med māhaprajñāpāramitōpadeśa finnes denne teksten på kinesisk, men ikke på tibetansk og sanskrit. Den tredje teksten var de hundre versenes avhandling av Āryadeva (200–250).

Det er verd å merke seg at alle disse tre tekstene også ble oversatt av Kumārajīva. Noen ganger blir māhaprajñāpāramitōpadeśa omtalt som en fjerde tekst, og skolen blir også omtalt som «de fire avhandlingers skole» eller sìlùn zōng (四論宗).

Māhaprajñāpāramitōpadeśa var også sentral i dannelsen av kinesisk Ch'an-buddhisme og japansk Zen. Den synkronistiske skolen Tiāntái, som ble grunnlagt i året 575 e.Kr. under suidynastiet, hadde tre primære tekster: Lotussūtraen, mahāyāna mahāparanirvāṇasūtraen og māhaprajñāpāramitōpadeśa. Også Huāyán zōng, en annen synkronistisk skole som var sentrert omkring Avataṃsakasūtraen, hadde māhaprajñāpāramitōpadeśa som sentral tekst.

Māhaprajñāpāramitōpadeśa fungerte som et slags mahāyānabuddhistisk encyclopedia. Teksten var et oppslagsverk for østlig buddhistisk tenkning, og var rik på informasjon om de ulike filosofiske systemene som var rådende i India. I så måte hadde den en lignende status i Kina som Abhisamayālaṃkāra har hatt i tibetansk buddhisme.

Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers

Det er bevart fire oversettelser av prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers i den kinesiske buddhistiske kanon:

 «Prajñāpāramitāsūtraen som lovpriser lyset» i 27 kapitler og 10 bokruller, oversatt av Dharmarakṣa i året 286 e.Kr.
 «Prajñāpāramitāsūtraen som utstråler lyset» i 90 kapitler og 20 bokruller, oversatt av Mokṣala i året 291 e.Kr.
 «Den store prajñāpāramitāsūtraen» i 90 kapitler og 27 bokruller, oversatt av Kumārajīva i året 403 e.Kr.
 «Den andre forsamlingens leksjon, den andre forsamlingens sekvens» i 85 kapitler og 79 bokruller (bokrull 401-478), oversatt av Xuán Zăng i årene 660–663 e.Kr.

En sammenligning av disse fire kinesiske oversettelsene er gitt av Tokumyo Matsumoto.

Det finnes to tibetanske oversettelser:

 Śes rab kyi pha rol tu phyin pa stoṅ phrag ñi śu lṅa pa (ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་སྟོང་ཕྲག་ཉི་ཤུ་ལྔ་པ), i 76 kapitler og 78 seksjoner (bampos) i tekstsamlingen Kangyur.
 Śes rab kyi pha rol tu phyin pa stoṅ phrag ñi śu lṅa pa (ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་སྟོང་ཕྲག་ཉི་ཤུ་ལྔ་པ), i 8 kapitler og 74 seksjoner (bampos) i tekstsamlingen Tengyur. Dette er en utgave som er redigert i henhold til klassifiseringen i Abhisamayālaṃkāra.

Det finnes også en rekke manuskripter på sanskrit, som vi ikke kommer inn på her. Kumārajīva's oversettelse hadde tittelen móhē bānruòbōluómì jīng (摩訶般若波羅蜜經); både denne og māhaprajñāpāramitōpadeśa har 90 kapitler. Den sistnevnte henger således naturlig sammen som en eksegese til kapitlene i Kumārajīvas oversettelse, og begge tekstene kan ha hengt sammen som én sammenhengende tekst.

Struktur
Teksten kan deles inn i tre deler:
 Kapitlene 1–6 (bokrull 1–40) er en forkynnelse som legges i munnen på Buddha for mennesker som har en overlegen kapasitet for åndelige bragder
 Kapitlene 7–44 (bokrull 41–65) er en forkynnelse som legges i munnen på disippelen Subhūti, og som er ment for mennesker av middels kapasitet
 Kapitlene 45–90 (bokrull 66–100) er ment for mennesker og devaer av en lav kapasitet

Seksjonene i første kapittel
Første kapittel består igjen av 51 seksjoner eller underkapitler i 34 bokruller. Det er en prolog (Nidāna) som begynner med den tradisjonelle trosbekjennelsen: Evaṃ mayā śrutam ekasmin samaye («Dette har jeg hørt en gang …»). Deretter beviser den sin autentisitet ved å omtale stedet hvor sūtra'en ble forkynt, hvem som forkynte den, og til hvem: «Dette har jeg hørt en gang. Bhagavat [Buddha] oppholdt seg i Rājagṛha på Gṛdrakūṭaparvata, sammen med en stor forsamling av 500 bhikṣus, bortsett fra Ānanda, med elleve utmerkede kvaliteter, sammen med 500 bhikṣuṇīs, 500 upāsakas og 500 upāsikās, og sammen med en umåtelig stor mengde med bodhisattva-mahāsattvas utstyrt med 28 kvaliteter og ledet av de 22 fremste av dem».

Første seksjon
Første seksjon dreier seg om de 20 årsaker til at Buddha forkynner Prajñāpāramitā.

Andre og tredje seksjon
De to neste seksjonene gir en forklaring av ordene «Dette har jeg hørt en gang» (Evaṃ mayā śrutam ekasmin samaye). Først gis en forklaring ord for ord (andre skesjon), og deretter gis en generell forklaring (tredje seksjon).

Fjerde seksjon
Denne gir en forklaring på ordet Bhagavat og andre epiteter som anvendes om Buddha. Seksjonen er også en avhandling om Buddha's allvitenhet.

Femte seksjon
Denne omhandler stedet for sūtraen: Boligene (vihāra) til Buddha, de hyppige oppholdene til Buddha i Rājagṛha og Śrāvastī og Buddhas forkjærlighet for Rājagṛha og Gṛdhrakūṭaparvata.

Sjette seksjon
Denne omhandler forsamlingen av bhikṣus og hva som menes med bhikṣu og saṃgha. De 11 kvaliteter til de bhikṣus som var nærværende omtales. Seksjonen forklarer hvorfor arhatene er tilstede, og grunnen til at Ānanda ikke er en arhat. Opprinnelsen til hans navn forklares.

Syvende seksjon
Denne omhandler forsamlingen av bhikṣuṇīs, upāsakas og upāsikas.

Åttende seksjon
Omtale av bodhisattva'en og hans rolle i forsamlingen. Definisjonen av ordet bodhisattva forklares, og det vises til skillet mellom bodhisattvaer som vender tilbake og de som ikke vender tilbake. Deretter forklares bodhisattvaer i henhold til abhidharma, og til slutt i henhold til mahāyāna.

Niende seksjon
Denne omtaler epitetet mahāsattva som anvendes om bodhisattvaen.

Tiende seksjon
Denne omhandler kvalitetene til en bodhisattva, fra nr 1 til 18.

Ellevte seksjon
Denne omhandler kvalitetene til en bodhisattva, fra nr 19 til 21.

Tolve seksjon
Denne omhandler kvalitetene til en bodhisattva, fra nr 22 til 24.

Trettende seksjon
Denne seksjonen omhandler kvalitetene 25–29 til en bodhisattva:

 25: Et uendelig antall Buddha-land
 26: Konsentrasjon på minnet om Buddhaene
 27: Evnen til å invitere utallige Buddhaer
 28: Evnen til å ødelegge ulike feilaktige oppfatninger
 29: Et hundre tusen samādhis

Den omhandler også de 22 primære bodhisattvaer.

Fjortende seksjon
Denne seksjonen er et spill i åtte av ti akter:

 1: Buddha går inn i Samādhirājasamādhi. Han reiser seg fra den og smiler for første gang med hele kroppen (sarvakāya). Lysstråler kommer ut fra hans fotsåler og andre deler av kroppen. Han lyser opp kosmos av 3 millioner verdener (trisāhasra mahāssāhasralokadhātu) i ti retninger; de vesener som berøres av han, blir stabilisert i bodhi.
 2: Buddha smiler for andre gang med alle porene i huden (sarvaromakūpa); lys kommer frem som opplyser kosmos av 3 millioner verdener og universer i ti retninger; de vesener som berøres av han, blir stabilisert i bodhi.
 3: Buddha, opplyser 3 millioner verdener og universer i ti retninger ved å bruke sine vanlige egenskaper (prakṛtiprabhā).
 4: Buddha strekker ut sin tunge og dekker 3 millioner verdener med den; han smiler for tredje gang og lysstråler utgår fra tungen. I hver av dem kommer det til syne lotuser som sitter på bilder av Buddhaer som forkynner de seks pāramitās.
 5: Buddha går inn i siṃhavikrīḍitasamādhi og ryster de 3 millioner verdener på seks måter. Det gis en beskrivelse av den seksfoldige rystelse av jorden. Oppmykningen av jorden gjør dets vesener lykkelige. Vesener som er kastet ut i de verste skjebner i de 3 millioner verdener blir gjenfødt blant mennesker eller guder i kāmadhātu. De vender seg mot Buddha for å hylle ham. Den samme scene gjenskapes i universet i de ti retninger. I de 3 millioner verdener blir svake, syke og krøplinger helberedet. Alle vesener fylles med broderlig velvilje; de praktiserer dydene, sølibat og erfarer stor glede og jubel i den fantastiske visdom.
 6: Buddha manifesterer sine overnaturlige kvaliteter i de 3 millioner verdener.
 7: Buddha viser sin ordinære kropp (prakṛtyātmabhāva) overfor beboerne i de 3 millioner verdener som kommer til ham med blomster, og kaster disse til Buddha. Blomstene danner en belvedere (kūṭāgāra) i luften, og kranser og buketter henger fra den. De 3 millioner verdener i de ti retninger antar en gylden farge, og hvert enkelt vesen har inntrykk av at Buddha snakker til ham spesielt og individuelt.
 8: Buddha smiler for fjerde gang, og i lyset av hans smil, blir vesener fra alle de 3 millioner verdener i de ti retninger klar over hverandres eksistens.

Femtende seksjon
Denne seksjon omtaler niende og tiende akt:

Teksten i den kinesiske buddhistiske kanon
Nedenfor er vist tekstens, kapitlenes og bokrullenes plassering i henholdsvis Taishō Shinshū Daizokyō (大正新脩大藏經) og Tripiṭaka Koreana (고려 대장경). I den førstnevnte befinner den seg i bind 25 og er tekst nr 1509. I den sistnevnte er den tekst nr 549 og befinner seg i bind 431 (作)–458 (正). I Zhonghua Dazangjing befinner den seg i bind 25 som tekst nr 597, men dette er ikke vist i tabellen nedenfor.

KapittelTittelBindTaishō TripiṭakaBindTripiṭaka KoreanaBokrull1.初品chū pĭn431 (作)–441 (建)1–34UnderkapittelTittelBindBindBokrull1.縁起義釋論yuán qǐ yì shì lùn431 (作)12.如是我聞一時釋論rú shì wǒ wén yì shí shì lùn3.總説如定我聞zǒng shuō rú dìng wǒ wén24.婆伽婆釋論pó jiā pó shì lùn5.住王舍城釋論zhù wáng shě chéng shì lùn 36.摩訶比丘僧釋論móhē bǐ qiū sēng shì lùn7.四衆義釋論sì zhòng yì shì lùn8.菩薩釋論púsà shì lùn432 (作)49.摩訶薩埵釋論菩薩功徳釋論móhē sà duǒ shì lùn púsà gōng dé shì lùn510.十喩釋論shí yù shì lùn11.意無得釋論yì wú dé shì lùn5–612.佛地願釋論fó de yuàn shì lùn713.放光釋論fàng guāng shì lùn432 (作)-433 (作)7–914.十方諸菩薩來釋論shí fāng zhū púsà lái shì lùn433 (作)9–1015.舍利弗因縁shě lì fú yīn yuán434 (聖)1116.檀波羅蜜義tán bōluómì yì17.讃檀波羅蜜義zàntán bōluómì yì18.檀相義tán xiàng yì19.檀波羅蜜法施義tán bōluómì fǎ shī yì11–1220.尸羅波羅蜜義shī luó bōluómì yì1221.戒相義jiè xiàng yì22.讃尸羅波羅蜜義zàn shī luó bōluómì yì12–1323.屓提波羅蜜義xì tí bōluómì yì435 (聖)1424.屓提波羅蜜法忍義xì tí bōluómì fǎ rěn yì1525.毘梨耶波羅蜜義pí lí yē bōluómì yì26.毘梨耶波羅蜜義pí lí yē bōluómì yì27.禪波羅蜜chán bōluómì15–1728.般若波羅蜜bānruò bōluómìprajñāpāramitā 436 (聖)1829.般若相義bānruò xiàng yì30.三十七品義sān shí qī pǐn yì1931.三三昧義sān sān mèi yì2032.四無量義sì wú liàng yì33.八背捨義bā bēi shě yì437 (德)2134.九相義jiǔ xiàng yì35.八念品bā niàn pǐn2236.十想shí xiǎng2337.十一智shí yī zhì38.十力shí lì437 (德)–438 (德)23–2539.四無畏義sì wú wèi yì438 (德)2540.十八不共法shí bā bú gòng fǎ2641.大慈大悲義dà cí dà bēi yì2742.欲住六神通yù zhù liù shén tōng439 (德)2843.布施隨喜心過上bù shī suí xǐ xīn guò shàng28–2944.諸佛稱讃其名zhū fó chēng zàn qí míng2945.善根供養義shàn gēn gōng yǎng yì3046.諸佛稱讃其名zhū fó chēng zàn qí míng47.十八空義shí bā kòng yì440 (建)3148.四縁義sì yuán yì3249.到彼岸義dào bǐ àn yì3350.見一切佛世界義jiàn yí qiè fó shì jiè yì440 (建)–441 (建)33–3451.信持無三毒義xìn chí wú sān dú441 (建)342.報應品bào yìng pǐn353.習相應品xí xiāng yìng pǐn441 (建)–442 (建)35–374.徃生品wǎng shēng pǐn442 (建)38–405.歎度品tàn dù pǐn406.舌相品shé xiàng pǐn7.三假品sān jiǎ pǐn443 (名)418.勸學品quàn xué pǐn9.集散品jí sàn pǐn42–4310.行相品xíng xiàng pǐn4311.幻人無作品huàn rén wú zuò pǐn43–4412.句義品jù yì pǐn4413.摩訶薩品móhē sà pǐn443 (名)–444 (名)44–4514.斷見品duàn jiàn pǐn444 (名)4515.大莊嚴品dà zhuāng yán pǐn16.乘乘品chéng chéng pǐn4617.無縛無脱品wú fù wú tuō pǐn18.摩訶衒品móhē xuàn pǐn4719.四念處品sì niàn chù pǐn445 (名)4820.發趣品fā qù pǐn49–5021.出到品chū dào pǐn5022.勝出品shèng chū pǐn446 (立)5123.含受品hán shòu pǐn24.會宗品huì zōng pǐn5225.十無品shí wú pǐn26.無生品wú shēng pǐn5327.天主品tiān zhǔ pǐn5428.幻人聽法品huàn rén tīng fǎ pǐn5529.散華品sǎn huá pǐn30.顧視品gù shì pǐn447 (立)5631.滅諍亂品miè zhèng luàn pǐn32.寶塔校量品bǎo tǎ xiào liáng pǐn5733.述誠品shù chéng pǐn34.勸受持品quàn shòu chí pǐn5835.梵志品fàn zhì pǐn36.阿難譽品Ā nán yù pǐn37.校量舍利品xiào liáng shè lì pǐn5938.校量法施品xiào liáng fǎ shī pǐn6039.隨喜廻向品suí xǐ huí xiàng pǐn448 (形)6140.照明品zhào míng pǐn6241.信謗品xìn bàng pǐn62–6342.歎淨品tàn chēng pǐn449 (形)6443.無作實相品wú zuò shí xiàng pǐn64–6544.諸波羅蜜品zhū bōluómì pǐn6545.歎信行品tàn xìn xíng pǐn66–6746.魔事品mó shì pǐn450 (形)6847.兩不和合品liǎng bù hé hé pǐn68–6948.佛母品fó mǔ pǐn69–7049.問相品wèn xiàng pǐn7050.大事起品dà shì qǐ pǐn451 (端)7151.辟喩品pì yù pǐn52.善知識品shàn zhī shi pǐn53.趣一切智品qù yí qiè zhì pǐn54.大如品dà rú pǐn7255.呵毘跋致品hē pí bá zhì pǐn7356.轉不轉品zhuàn bú zhuàn pǐn451 (端) – 452 (端)73–7457.灯柱品dēng zhù pǐn452 (端)7558.夢中入三昧品mèng zhōng rù sān mèi pǐn59.恒伽提婆品héng jiā tí pó pǐn60.學空不證品xué kòng bú zhèng pǐn7661.夢中不證品mèng zhōng bú zhèng pǐn453 (端)7762.同學品tóng xué pǐn63.等學品děng xué pǐn64.願樂品yuàn lè pǐn7865.稱揚品chēng yáng pǐn7966.囑累品zhǔ lèi pǐn67.無盡方便品wú jìn fāng biàn pǐn8068.六度相攝品liù dù xiàng shè pǐn453 (端)–454 (表)80–8169.大方便品dà fāng biàn pǐn454 (表)82–8370.三惠品sān huì pǐn83–8471.道樹品dào shù pǐn455 (表)8572.菩薩行品púsà xíng pǐn73.種善根品zhòng shàn gēn pǐn74.遍學品biàn xué pǐn8675.次弟學品cì dì xué pǐn86–8776.一心具萬行品yì xīn jù wàn xíng pǐn8777.六喩品liù yù pǐn456 (表)8878.四攝品sì shè pǐn88–8979.善達品shàn dá pǐn8980.實際品shí jì pǐn9081.照明品zhào míng pǐn457 (正)9182.佛國土品fó guó tǔ pǐn92–9383.畢定品bì dìng pǐn93–9484.四諦品sì dì pǐn9485.七喩品qī yù pǐn9586.平等品píng děng pǐn87.涅槃如化品niè pán rú huà pǐn458 (正)9688.薩陀波崙品sà tuó bō lún pǐn97–9889.曇無竭品tán wú jié pǐn99–10090.囑累品zhǔ lèi pǐn100

 Noter 

Referanser
Arakawa 2003
Bagchi 1927, side 197
Chödrön 2001
Chödrön 2001, Introduction to first volume
Cordier 1915
Demiéville 1973
Dutt 1934
Emmanuel 2015
Hikata 1958
Kantor 2014
Lalou 1929
Lamotte 1944
Lamotte 1949
Lamotte 1970
Lamotte 1970, side 876-877
Lamotte 1973
Lamotte 1976
Lamotte 1980
Tripitaka Koreana (高麗), bind 14, tekst 549
Liu 1994
Youngjin Lee
Matsumoto 1932
Muller 1993
Muller 1997
Muller 2013
Po-kan 2000
Po-kan 2004
Ramanan 1966, side 13
Ramanan 1966, side 16
Ray 1999
Stcherbatsky 1929
Stanley 2005
Stanley 2005
T08N0220 大般若波羅蜜多經, bokrull 470-478
T08N0221 放光般若經
T08N0222 光讃經
T08N0223 摩訶般若波羅蜜經
T50N1509 大智度論
T50N1509 大智度論 第1卷 (bokrull 1)
Takeda 2000
T08N0220 [2] 大般若波羅蜜多經
WitternH01 大般若波羅蜜多經
T08N0221 放光般若經
H07N0002 放光般若經
T08N0222 光讃經
H07N0004 放光般若經
T08N0223 摩訶般若波羅蜜經
H07N0003 摩訶般若波羅蜜經
T50N1509 大智度論
T50N1509 大智度論, 57b08-11
T50N1509 大智度論, 756c13-18
H25N0597 大智度論
T49N2034 歴代三寶紀
T49N2047 龍樹菩薩傳
T50N2047 龍樹菩薩傳, 164c18–184c18
T50N2058 付法藏因縁傳, 298b16–318b16
T50N2145 出三藏記集, 55.74c1
T50N2145 出三藏記集, 75a15-17
T50N2145 出三藏記集, 75b14-18
T55N2154 開元釋教錄, 513a1
T55N2154 開元釋教錄, 513a4
Zürcher 2006, side 410

Kilder
Bøker

Nettsteder

*

Kategori:Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers
Kategori:Sarvāstivāda
Kategori:Madhyamakatekster
Kategori:Zen
Kategori:Tiāntái
Kategori:Huayan zong
Kategori:Tripițaka Koreana
Kategori:Taishō Tripiṭaka, seksjon 12
Kategori:Zhonghua Dazangjing
Kategori:406 i Kina
Kategori:Bøker fra 406