Mahasanghika

Mahāsāṃghika (sanskrit; brāhmī: 𑀫𑀳𑀸𑀲𑀸𑀁𑀖𑀺𑀓, devanāgarī: महासांघिक, kinesisk: 大眾部, pinyin: dàzhòng-bù), bokstavelig «den store forsamling», var en av de tidlige buddhistiske skolene i det gamle India. Dens opprinnelse er usikker og gjenstand for debatt.

Mahāsāṃghika var et av to opprinnelige fellesskap som utgikk fra det første skisme i den førsekteriske buddhistiske tradisjon (den andre var sthavira nikāya). Skismet inntraff etter det andre buddhistiske konsil som foregikk under eller etter regjeringstiden til keiser Aśoka (304–232 f.Kr.).

Skolens klosterdisiplin (vinaya) representerer en gammel versjon, og har viktige implikasjoner for historien til vinaya-versjonene hos de andre buddhistiske retningene. Noen av skolens idéer ble senere adoptert av mahāyāna-buddhismen. Dette gjelder synet på Buddha som et fullstendig transcendent vesen («lokottaravada»), idéen om mange samtidige buddhaer og bodhisattvaer i universet, læren om den sinnets iboende renhet og luminositet (prakṛtiś cittasya prabhāsvarā), læren om en refleksiv bevissthet (svasamvedana) og læren om prajñaptimatra (nominalisme eller konseptualisme).

 Kilder 
  Mahasanghika i Encyclopædia Britannica