Veronica Lake

Veronica Lake (født Constance Frances Marie Ockelman; 14. november 1922 i Brooklyn i New York, død 7. juli 1973 i Burlington i Vermont) var en amerikansk filmskuespiller og pinup.

Lake var både populær og kritikerrost, og aller mest kjent for sine femme fatale-roller i filmene der hun blant annet spilte mot Alan Ladd i 1940-årene, samt for sin ikoniske tittei-frisyre. Hennes suksess varte imidlertid ikke særlig lenge. Etter en rekke brutte ekteskap og vedvarende problemer med forskjellige psykiske lidelser og alkoholmisbruk, døde hun av hepatitt i en alder av 51 år.

Lake ble født som Constance Frances Marie Ockelman. Hennes far, Harry E. Ockelman, var av dansk-irsk herkomst, og jobbet for et oljeselskap om bord i et skip. Han døde i en industriell eksplosjon i Philadelphia i 1932 da hun var ti år gammel. Hennes mor, født Constance Charlotta Trimble (1902–1992), giftet seg senere med en gammel venn av familien, ved navn Anthony Keane, et år etter hennes første ektemanns død og Veronica begynte å bruke sin stefars etternavn.

Lake ble sendt til Villa Maria, en katolsk kostskole for jenter som ligger i Montréal i Canada, og som hun senere ble utvist fra. Familien flyttet så til Miami i Florida. Lake gikk på high school i Miami, hvor hun var kjent blant sine medstundenter for sin skjønnhet. Hun hadde en urolig barndom, og var, ifølge moren, diagnostisert som schizofren.

I 1938 flyttet Lake sammen med sin mor og stefar til Beverly Hills, hvor hennes mor fikk henne inn på Bliss-Hayden School of Acting. Hennes første opptreden på skjermen var sammen med flere andre kvinnelige studenter i filmen Sorority House fra 1939. Likevel hadde hun en plan om å utdanne seg til kirurg, men det ble det ikke noe av; i 1940 ble hun tilbudt en rolle som nattklubbsanger i filmen Jeg vil ha vinger som var produsert av Arthur Hornblow jr. Det var også Hornblow som fant opp kunstnernavnet «Veronica Lake» til henne. Flere lignende roller fulgte snart.

I 1940-årene ble Lake ansett som en av de mest pålitelige trekkplastrene i Hollywood. Hun ble etter hvert kjent for sine populære sammenkoblinger med skuespilleren Alan Ladd. I begynnelsen var paret sammen ut fra en ren fysisk nødvendighet. Selv om hun var populær blant publikum og kinogjengere, hadde Lake en kompleks personlighet og fikk et rykte på seg for å være vanskelig å arbeide med.

Lake hadde en svært usympatisk rolle som nazistspionen Dora Bruckman i The Hour before Dawn, som kom ut i 1944. Under filmingen, snublet hun i en lyskabel. På dette tidspunktet var hun gravid og hennes andre barn, William, ble født for tidlig den 8. juli 1943 og døde en uke senere på grunn av en uremisk forgiftning. Ved utgangen av 1943, endte hennes første ekteskap i en skilsmisse. I mellomtiden kom det flere bitende anmeldelser av The Hour before Dawn og hun fikk kritikk på grunn av hennes overbevisende tyske aksent som kritkerne ikke likte.

Lake giftet seg med filmregissøren Andre De Toth i 1944 og de fikk en sønn sammen, Andre Anthony Michael De Toth, kjent som Michael De Toth (25. oktober 1945 – 24. februar 1991), og en datter, Diana De Toth (født 16. oktober 1948). Lake ble saksøkt av sin mor for støttebetalinger i 1948.

Lake tok flysertifikat i 1946 og var i stand til å fly solo mellom Los Angeles og New York. Etter en enkelt film for 20th Century Fox, som het Orkan over Florida (1949), kollapset hennes karriere totalt. Ved utgangen av 1951 hadde hun dukket opp i en siste film, Stronghold, som hun for øvrig aldri fikk utbetalt lønnen sin for, og hun skilte seg fra Toth. De amerikanske skattemyndighetene tok resten av hennes eiendeler på grunn av manglende betaling av skatt og Lake ble slått personlig konkurs. Helt pengelens dro hun til sin fødeby New York i håp om å få skuespillerjobber på teatrene i byen. I 1955 giftet Lake seg med Joseph A. McCarthy.

Etter å ha brukket ankelen sin i 1959, var Lake ikke i stand til å fortsette å arbeide som skuespiller. Hun og McCarthy skilte lag. Hun flyttet mellom flere billige hoteller i Brooklyn og New York City og ble arrestert gjentatte ganger på grunn av offentlig drukkenskap og uordentlig oppførsel. En periode jobbet hun som servitrise i en cocktailbar. Hennes fysiske og psykiske helse sank jevnt og trutt. På slutten av 1960-årene bodde Lake i Hollywood, Florida, tilsynelatende immobilisert av paranoia. Hun hevdet flere ganger at hun hadde blitt forfulgt av FBI.

Lake ga ut The Autobiography of Veronica Lake, som ble publisert i 1969, og hun hadde ett minneverdig timelangt intervju på The Dick Cavett Show. Med inntektene fra boka co-produserte hun og spilte hovedrollen i hennes siste film, skrekkfilmen Flesh Feast (1970). Hun flyttet til Storbritannia i 1970-årene, hvor hun hadde et kortvarig ekteskap med en engelsk sjøkaptein ved navn Robert Carleton-Munro, før hun reiste tilbake til USA i 1973, og søkte om skilsmisse.

Lake døde den 7. juli 1973 i Burlington i Vermont av hepatitt og akutt nyresvikt etter komplikasjoner på grunn av langvarig alkoholisme. Hennes død ble sertifisert av Dr. Wareen Beeken på Fletcher Allen Hospital, hvor hun hadde hatt et nesten to ukers opphold før hun døde. Et vedvarende rykte sier at hun egentlig døde i Montreal i Canada og senere ble smuglet over grensen til Vermont.

Lakes aske ble etter kremasjonen spredt utenfor kysten av Jomfruøyene som hun hadde bedt om i sitt testamente. I 2004 ble noe av Lakes aske angivelig funnet i en antikvitetsbutikk i New York. Hennes sønn Michael døde 24. februar 1991, i en alder av 45, i Olympia i Washington. Lake har blitt tildelt en stjerne på Hollywood Walk of Fame på Hollywood Boulevard for sitt bidrag til den amerikanske filmindustrien.

 Filmografi (utvalg) 
 1941 – Jeg vil ha vinger
 1941 – Med 10 cent i lomma
 1942 – Revolver til leie
 1942 – Glassnøkkelen
 1942 – Gift med en heks
 1942 – Stjernebanneret
 1946 – Den blå dahlia

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:Skuespillere fra USA
Kategori:Modeller fra USA
Kategori:Hollywood Walk of Fame
Kategori:Personer fra New York City
Kategori:personer fra Saranac Lake