Jerome Isaac Friedman

Jerome Isaac Friedman (født 28. mars 1930 i Chicago, Cook County, Illinois) er en amerikansk fysiker.

Friedman mottok Nobelprisen i fysikk i 1990, sammen med amerikanerne  Richard E. Taylor og Henry Way  Kendall, for deres banebrytende undersøkelser om  sterkt uelastisk spredning av elektroner  mot protoner og bundne nøytroner, som spilte en avgjørende rolle  i utviklingen av kvarkmodellen innen partikkelfysikken. 

Forskningen som førte til  Nobelprisen ble i fellesskap utført ved Stanford   Linear Accelerator Center (SLAC)  ved Stanford i California. I en rekke eksperimenter mellom  1967 og 1973 brukte de partikkelakseleratorer for å rette en stråle av  elektroner med høy energi mot protoner og nøytroner. De  fant at den  måten elektronene spredtes ved kollisjonene indikerte at  både protoner  og nøytroner består av små elektrisk ladede partikler. Etter hvert ble  det klart at disse partiklene motsvarte kvarkene   som hadde blitt foreslått av Murray  Gell-Mann og George Zweig i 1964.

Friedman tok doktorgrad ved University of Chicago i 1956. Etter å ha undervist ved Stanford University, hvor han møtte Kendall og Taylor, flyttet han til Massachusetts Institute of Technology (MIT) hvor han ble professor i fysikk i 1983

 Referanser 

 Eksterne lenker 

Kategori:Fysikere fra USA
Kategori:Professorer ved MIT
Kategori:Nobelprisvinnere fra USA
Kategori:Nobelprisvinnere (fysikk)
Kategori:Personer fra Chicago