Schizoaffektiv lidelse

Schizoaffektiv lidelse er en psykiatrisk diagnose som beskriver en psykisk lidelse karakterisert ved tilbakevendende episoder med elevert eller depressivt humør, eller ved samtidig elevert og depressivt humør, som veksler med, eller oppstår samtidig med sanseforvrengninger.

 Generelle kjennetegn 
Schizoaffektiv lidelse rammer vanligvis kognisjon og følelse. Hørselshallusinasjoner, paranoide, bisarre vrangforestillinger, eller forstyrrelser i tale og tanke, med betydelige sosiale og arbeidsrelaterte vanskeligheter, er typisk. Inndelingen i den depressive og bipolare typen er basert på hvorvidt den rammede noen gang har hatt en manisk, hypomanisk eller blandet episode. Symptomene starter vanligvis i tidlig voksenalder, ofte mellom 16- og tredveårsalder, mens diagnostisering før 13-årsalder er sjeldent.

Diagnosen er basert på pasientens selvrapporterte erfaringer og observerte oppførsel. Ingen nåværende laboratorietester av schizoaffektiv lidelse eksisterer.

Genetikk, tidlig utvikling, nevrobiologi, psykologiske og sosiale prosesser er viktige medvirkende faktorer. Noen rekreasjons- og reseptmedisiner kan utløse eller forverre symptomer. Ny forskning fokuserer på den nevrobiologiske rollen, men ingen enkel organisk årsak er funnet.

Behandling er antipsykotisk medisin, kombinert med stemningsstabiliserende medisiner eller antidepressiva, eller begge. Psykoterapi og faglig og sosial-psykiatrisk rehabilitering er også viktig for bedring. Ved tilfeller der det er en risiko for en selv eller andre, kan korte ufrivillige sykehusinnleggelser være nødvendig.

Mennesker med schizoaffektiv lidelse er trolig utsatt for komorbide tilstander, i tillegg til angstlidelser og rusmisbruk. Sosiale problemer som arbeidsledighet over lengre tid, fattigdom og hjemløshet, er vanlig. Gjennomsnittlig levealder for personer med lidelsen er kortere enn personer uten, på grunn av økte fysiske helseproblemer og en høyere selvmordsfrekvens.

Diagnosen ble introdusert i 1933, og ble fjernet fra eller korrigert i den forrige iterasjonen av The American Psychiatric Association's Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM-V), som ble utgitt i 2012.

 Kjennetegn og symptomer 
Schizoaffektiv lidelse begynner vanligvis i sen ungdom og tidlig voksenalder, selv om det (sjeldent) har blitt diagnostisert i barndommen. Disse er kritiske perioder i en persons sosiale og faglige utvikling som kan bli alvorlig avbrutt av sykdomsutløsningen.

Schizoaffektiv lidelse er en psykisk sykdom karakterisert ved tilbakevendende episoder med humørsvingninger og psykose. Psykose er definert som paranoia, vrangforestillinger og hallusinasjoner. Humørsvingninger er definert som perioder med klinisk depresjon, blandede episoder og maniske episoder. Individer med lidelsen kan erfare psykotiske symptomer før, under eller (vanligvis) etter sine depressive, blandede eller maniske episoder.

Lidelsen har en tendens til å være vanskelig å diagnostisere fordi symptomene ligner andre lidelser med elevert humør og psykotiske symptomer som bipolar lidelse (eller tilbakevendende depresjon) med psykotiske innslag og schizofreni.

Det er mange likheter mellom schizoaffektiv lidelse, schizofreni, bipolar lidelse med psykotiske innslag og tilbakevendende depresjon med psykotisk innslag. Hovedlikheten er at det i alle tre lidelser oppstår psykose samtidig med humørsvingninger.

 Diagnose 
Diagnosen er basert på personens selvrapporterte opplevelser i tillegg til avvik i adferd rapportert av familiemedlemmer, venner eller kolleger, til en psykiater, psykiatrisk sykepleier, sosionom eller klinisk psykolog i en klinisk vurdering. En liste med kriterier må oppfylles for å kunne stille diagnosen. Dette avhenger både av tilstedeværelsen og varigheten av visse tegn og symptomer.

Som omtalt ovenfor er det flere psykiske lidelser som kan ha et tilsvarende omfang av psykotiske symptomer. Disse er bipolar lidelse med psykotiske trekk, depresjon med psykotiske trekk, schizofreni, rusutløst psykose, kort rusindusert psykose og tvangslidelse. Disse lidelsene må utelukkes før schizoaffektiv lidelse kan diagnostiseres.

 Behandling 
Behandling av schizoaffektiv lidelse består av en kombinasjon av medisin, psykoterapi og psykososial rehabilitering fokusert på bedring eller symptom-mestring, avhengig av pasientens individuelle situasjon.

En autorisert psykiater kan skrive resept på (vanligvis kombinasjoner av) medisin til personen. Hver enkelt person reagerer forskjellig på medisiner. Medisiner som vanligvis brukes for å behandle schizoaffektiv lidelse er listet nedenfor.

Mot psykotiske symptomer er fortrinnsvis én, men noen ganger to nevroleptiske medisiner foreskrevet. Eksempler på nevroleptisk medisin er følgende:

 Olanzapin (Zyprexa)
 Risperidon (Risperdal)
 Quetiapin (Seroquel)
 Aripiprazol (Abilify)
 Ziprasidon (Geodon)
 Amisulprid (Solian)

Mot maniske symptomer kan stemningsstabiliserende medisiner bli foreskrevet sammen med nevroleptika. Eksempler er:

 Litium
 Carbamazepin (Tegretol)

Mot depresjon kan antidepressiva bli foreskrevet sammen med et nevroleptika. Eksempler er:

 SSRI antidepressiva (inkluderer Prozac og Zoloft, blant andre)
 Lamictal (stemningsstabiliserende med antidepressiv virkning)

 Prognose 
Personer med schizoaffektiv lidelse har generelt bedre prognose enn de med schizofreni, og omtrent den samme eller verre (den depressive undergruppen har den minst fordelaktige prognosen) enn de med bipolar lidelse. Individuelle utfall kan være bedre enn de sitert ovenfor, siden disse prognosene er basert på statistiske gjennomsnittsverdier på en stor gruppe pasienter.

Kategori:Psykiske lidelser og atferdsforstyrrelser