Det lysnet i skogen

«Det lysnet i skogen» er et dikt skrevet av Jørgen Moe i 1850. I 1800-tallets sangbøker har den en melodi som er lånt fra folkemelodien Ack Värmeland, du sköna. Senere satte komponisten Sigurd Islandsmoen (1881–1964) melodi til. Visa er også blitt sunget til En liten vise (Om kvelden når det mørkner) av Arnulf Øverland.Norsk visebok, Oslo 1993, s. 315

Visa har ofte vært spilt i Ønskekonserten på NRK, gjerne fremført av Lommedalen sangkor, og den finnes på platen Frem fra Glemselen kap.10 med Helge Borglund.

I sangen beskriver Jørgen Moe hvordan han fra sine studiedager i Kristiania "med de bonede skinnende saler" vandret gjennem Lommedalen, over Krokskogen og frem til "hvor bakkestupet skrånet"  (Krokkleiva) hvor han så de "brede fjorder" (Tyrifjorden og Steinsfjorden) og sitt "kjære hjem" (Mo).
Veien Jørgen Moe gikk var en del av Den bergenske kongevei mellem Kristiania og Bergen. Rester av veien er fortsatt godt synlig fra Steinskogen forbi Værtshuset Bærums Verk. Videre er veien frem til Sundvollen nesten slik Moe gikk den.

Teksten
Det lysnet i skogen da ilte jeg fremsnart sto jeg hvor bakkestupet skrånet.Jeg så den vide bygd og jeg så mitt kjære hjem,jeg så hvor de fjerne åser blånet.Jeg så de brede fjorder som skar seg inn i bukt,og elven så jeg blinke og krumme seg så smukt,jeg lengtes til de sollyse sletter.
Og dog var det atter som den sukkende li,kunne blidelig holde meg tilbake,som om den bak meg hvisket: Forlater du min sti,for ned i folkevrimmelen å drage.Akk skogen og fjellvannet hadde i mitt sinnfor første gang suset sin vemodstanke inn,og siden jeg glemmer den vel aldri.
Thi ofte når jeg går i den myldrende by,med de bonede skinnende saler,den samme hvisken lyder så bønnlig så blyg,fjernt henne fra min barndoms grønne daler.Da griper meg en lengsel til skog og til fjell,jeg hører atter bjeller og lurlokk hver kveld,og sus gjennom skjeggete graner.

Referanser

Kategori:Norske sanger