Nita Naldi

Nita Naldi (født Nonna Dooley 13. november 1894, død 17. februar 1961) var en amerikansk skuespiller som gikk fra scenen på Broadway til stumfilmen. Hun var en av de mest populære skuespillerne i Hollywood i «de tøylesløse tyveårene». Hun ble ofte gitt rollen som «femme fatale»/«vamp», en personlighet som først ble popularisert av skuespilleren Theda Bara.

 Tidlig liv 
Hun var født som Nonna Dooley i New York i en irsk arbeiderklassefamilie. Hun var oppkalt etter sin store tante, Mary Nonna Dunphy, som grunnla pikeskolen Academy of the Holy Angels i Ft. Lee i New Jersey. Hun begynte selv på skolen i 1910.

Nitas far forlot familien i 1910 og moren døde i 1915. Etterlatt med omsorgen for to yngre søsken begynte Naldi å søke arbeid. Hun tok ulike jobber, blant annet som modell for kunstnere og som kjolemodell. Til sist begynte hun med vaudeville sammen med broren Frank. I 1918 debuterte hun på Broadway som sparkepike ved Winter Garden i The Passing Show of 1918. Det førte til flere jobber på scenen og snart var hun i Ziegfeld Follies i 1919. På denne tiden endret hun navnet sitt til Nita Naldi, en hyllest til barndomsvenninnen Florence Rinaldi.

Naldi fortsatte å arbeide på Broadway og etter en godt mottatt framføring i The Bonehead ble hun tilbudt en godt betalt rolle av den kjente produsenten William A. Brady. Han plasserte henne i sitt stykke Opportunity i 1920.

 Filmkarrière 
Naldi ble bedt om å delta i en kortfilm med den skotske komikeren Johnny Dooley (ikke i slekt). Naldi sluttet etter at hun forsto at han hadde romantiske hensikter med en annen kvinne. Hun ble tilbudt en rolle i A Divorce of Convenience sammen med Owen Moore. Hun hadde mindre roller i flere uavhengige filmer før hun ble ansatt for Dr. Jekyll and Mr. Hyde sammen med John Barrymore. Denne rollen ga Naldi prestisje. Barrymore og Naldi forble venner i mange år, og hans kjælenavn på henne var «Dumb Duse».

Naldi ble valgt av forfatteren Vicente Blasco Ibáñez til rollen som Dona Sol i hans film Blod og sand. Hun signerte med Famous Players-Lasky for rollen, og hun ble satt opp sammen med filmidolet Rudolph Valentino. Filmen ble en betydelig suksess. Den ga Naldi omdømmet og bildet som en vamp som fulgte henne resten av livet. Naldi og Valentino ble aldri romantisk involverte, og hun ble en av de få som ble venner med hans hustru Natacha Rambova, skjønt vennskapet surnet da ekteparet Valentino skilte seg.

I løpet av denne tiden poserte Nita Naldi for den berømte pinup-kunstneren Alberto Vargas som malte Naldi naken ved siden av bysten av en smådjevel.Om Alberto Vargas, og det omtalte bildet.

Mens Valentino gikk ut i sin en-manns-streik, noe som forhindret ham å spille inn film, tok Naldi flere roller med økende betydning for Famous Players-Lasky, blant annet The Ten Commandments (De ti bud, 1923), regissert av Cecil B. DeMille. Da Valentino kom tilbake og ordnet sin kontrakt deltok hun sammen med ham i hans siste film for Famous Players-Lasky, den nå tapte A Sainted Devil (1924). Også Naldi forlot filmselskapet kort tid etter.

I 1924 reiste ekteparet Valentino og Naldi til Frankrike for å gjøre forberedelser for deres film The Hooded Falcon. Filmen ble aldri realisert, men etter at de kom tilbake til California lagde de en annen film, Cobra. Den ble ikke godt mottatt, og det ble den siste filmen som Naldi og Valentino var sammen om.

Ekteskapet med Valentino gikk i oppløsning på samme tid. Etter at Valentino signerte en kontrakt med selskapet United Artists forbød han at Rambova var tilstede. Hun ble gitt sine egne filmer som kompensasjon. Naldi spilte i Rambovas produksjon What Price Beauty?. Filmen led under distribusjonsproblemer og ble knapt merket i samtiden. Den er dog interessant for å være skuespilleren Myrna Loys første opptreden på film.

Etter å ha fullført Dorothy Gish-filmen Clothes Make the Pirate dro Naldi til Frankrike på en kort ferie. Hun giftet seg med J. Searle Barclay i løpet av denne tiden. Til tross for rykter om at hun hadde trukket seg tilbake begynte hun igjen å arbeide med flere filmer, inkludert Alfred Hitchcocks andre regiforsøk, The Mountain Eagle fra 1926. Hun har ofte blitt kreditert for å ha spilt i Hitchcocks The Pleasure Garden, men det er ikke riktig.

Naldi spilte i to filmer i Frankrike og én i Italia før hun trakk seg tilbake. Til tross for at hun hadde en akseptabel stemme spilte hun aldri i lydfilm. Da stumfilmens tidsalder ebbet ut forsvant hun med den.

 Senere liv 
I 1932 erklærte Naldi seg konkurs. Hun vendte tilbake til scenen med Queer People og The Firebird i 1933. Avisene hadde vært kritiske til hennes økte vekt siden 1924, men anmelderne var særlig harde denne gangen. Så brutal at Naldi saksøkte en avis i 1934 med krav om en skadeserstatning på 500 000 dollar. Saken ble avvist i 1938.

I 1942 ble Naldi vurdert for en rolle i For Whom the Bell Tolls (Klokkene ringer for deg), basert på Ernest Hemingways roman med samme tittel, men hun fikk ikke rollen. Hun deltok ikke i flere filmer. Det samme året begynte hun å opptre i en revy sammen med Mae Murray som siterte et dikt fra 1897, A Fool There Was.

I 1952 hadde Naldi en betydelig rolle i stykket In Any Language sammen med den legendariske teaterskuespilleren Uta Hagen. I 1956 trente hun Carol Channing i kunsten å være en vamp for Channings nye musikal Vamp!. Channing ble nominerte for «Beste skuespillerinne i en musikal» for denne rollen.

Naldi tilbrakte sine siste år i New York. Hun døde av hjerteslag i sin leilighet kort før hun fylte 66 år, og ble gravlagt på familiens gravsted i Calvary Cemetery i Woodside i Queens i New York. For hennes bidrag til filmindustrien ble hun beæret med en stjerne på Hollywood Walk of Fame ved 6316 Hollywood Blvd.

 Personlig liv 
I 1923, etter suksessen med Blod og sand, ble Naldi oppgitt som den ene parten i skilsmisse for den da 54 år gamle millionæren J. Searle Barclay og dennes hustru gjennom 16 år. Barclay og Naldi møttes i 1919 i hennes tid på teateret og de hadde levd sammen med hennes søster i New York siden 1920. Paret ble gift i 1927 på en reise til Frankrike. Naldi kom tilbake til USA i 1931, alene, og erklærte seg konkurs kort tid etter. Naldi snakket aldri om Barclay igjen før etter hans død i 1945. Han døde uten formue.

Til tross for alle ryktene hevdet Naldi at hun aldri hadde hatt et romantisk forhold til verken Valentino eller Barrymore. I 1956 gikk det rykter om at hun var blitt engasjert i en mann fra Park Avenue ved navn Larry Hall, men noe ekteskap eller forening skjedde aldri. Hun fikk aldri barn.

 Filmografi 
 Dr. Jekyll and Mr. Hyde (1920)
 Life (1920)
 Common Sin (1920)
 Last Door (1921)
 Den brede vei (1921)
 Everyman’s Price (1921)
 A Divorce of Convenience (1921)
 Snitching Hour (1922)
 Reported Missing (1922)
 The Man from Beyond (1922)
 For Your Daughter's Sake (1922, gjenutgivelse av Common Sin)
 Channing of the Northwest (1922)
 Blod og sand (1922)
 Anna Ascends (1922)
 You Can't Fool Your Wife (1923)
 De ti bud (1923)
 Lawful Larceny (1923)
 Hollywood, filmens paradis (1923), som cameo
 The Glimpses of the Moon (1923)
 En hellig djævel (1924)
 Don't Call It Love (1924)
 The Breaking Point (1924)
 Marriage Whirl (1925)
 Lady Who Lied (1925)
 Cobra (1925)
 Clothes Make the Pirate (1925)
 What Price Beauty? (1925)
 The Unfair Sex (1926)
 The Miracle of Life (1926)
 The Mountain Eagle (1926)
 Prater-Mizzi (1926)
 Modellen fra Montmartre (1926)

 Referanser 

 Kilder 
 3.1900 United States Federal Census, Manhattan, New York, New York, June 1, 1900, Enumeration District 930, Sheet 2A.
 4.1910 United States Federal Census, Manhattan Ward 19, New York, New York, April 15-16, 1910, Enumeration District 1043, Sheet 3B.

 Eksterne lenker 

 Fotografier og bibliografi hos film.virtual-history.com

Kategori:Skuespillere fra USA
Kategori:Stumfilmskuespillere
Kategori:Personer fra New York City