Tuamotu

Tuamotu eller Tuamotuøyene (fransk: Îles Tuamotu) er en kjede av atoller i Fransk Polynesia og den lengste kjeden av atoller i verden, med en utstrekning over Stillehavet av omtrentlig samme størrelse som Vest-Europa.

 Administrativ inndeling 
Tuamotus kommuner er: Anaa, Arutua, Fakarava, Fangatau, Hao, Hikueru, Makemo, Manihi, Napuka, Nukutavake, Pukapuka, Rangiroa, Reao, Takaroa-takapoto, Tatakoto og Tureia. Administrativt er Tuamotu en del av subdivision administrative des (Îles) Tuamotu-Gambier, en av fem administrative områder (subdivisions administratives) innen Fransk Polynesia.

Tuamotu har to valgdistrikt ved valg til Fransk Polynesias nasjonalforsamling. De elleve østligste kommunene sammen med Gambierøyene for seg, og de fem vestligste kommunene Arutua, Fakarava, Manihi, Rangiroa og Takaroa for seg.

 Befolkning 
Ved folketellingen i 2002 hadde Tuamotu sammen med Gambier-øyene 15.862 innbyggere. 769 innbyggere bor innenfor en radius av 215 nm fra Mururoa og Fangataufa der det er utprøvd franske atomvåpen. Talespråket i Tuamotu er tuamotuansk, en samling av polynesiske dialekter. Puka-Puka og Gambier-øyene har sine egne språk.

 Økonomi 
Den viktigste inntektskilden nå for tiden er dyrking av sorte perler og tilberedelse av kopra. Vanilje blir dyrket på noen få øyer. Jordbruk på øyene er overveiende til selvforsyning. Inntektene fra turisme er lave, spesielt sammenlignet med turistindustrien i de nærliggende Selskapsøyene. En beskjeden infrastruktur for turisme kan finnes på de to atollene Rangiroa og Manihi, med apparatdykking og snorkling som spesialitet.

 Geografi 

Til tross for arkipelets store utstrekning, er det totale landarealet bare omkring 885 km². Klimaet er tropisk uten adskilte årstider. Årlig middeltemperatur er det forholdsvis konstante 26°C. Det finnes ingen innsjøer eller vassdrag. Eneste ferskvannskilde er oppfanget regnvann. Midlere årsnedbør er 1400 mm. Fordelingen av regn gjennom året er også ganske jevn, men september og november er de to tørreste månedene.

Arkipelets geologiske stabilitet er høy, da det ble dannet i den svakt aktive plategrensen Påskeøya fraktursone. Det har ikke forekommet vulkanske utbrudd i historisk tid.

Største øyer
Gruppen omfatter korall-atoller og deres øyer, deriblant:
 Rangiroa, verdens nest største atoll nest etter Kwajalein
 Tikehau
 Manihi, der de fleste dyrkingsfeltene for svarte perler finnes
 Fangataufa og Moruroa, åsted for 193 franske atombombetester mellom 1966 og 1996.
Øygrupper

Flere av atollene ligger i grupper og er kjent under gruppenavn:
Acteongruppen (Groupe Actéon)
 Matureivavao
 Tenararo
 Tenarunga
 Vahanga
Disappointment-øyene (Îles du Désappointement)
 Tepoto (Nord)
 Napuka
 Puka-Puka
Hertugen-av-Gloucester-øyene (Îles du Duc de Gloucester)
 Anuanuraro
 Anuanurunga
 Hereheretue
 Nukutepipi
Kong-George-øyene (Îles du Roi Georges)
 Ahe
 Manihi
 Takapoto
 Takaroa
 Tikei
Palliserøyene (Îles Palliser)
Mange atoller inkludert norvestre Tuamotu og øya Makatea:
 Apataki
 Aratika
 Arutua 
 Fakarava
 Kaukura
 Mataiva
 Rangiroa
 Tikehau
 Toau

 Makatea
Raeffsky-øyene (Îles Raéffsky)Mange atoller i det sentrale Tuamotu, inkludert Tepoto (Syd) Anaa
 Faaite
 Fakarava
 Katiu
 Makemo
 Marutea Nord
 Motutunga
 Raraka
 Raroia
 Tahanea
 Takume
 Tepoto

 Haraiki
 Tuanake
 Hiti
 Taenga
 Nihiru
Andre øyer og atoller i det sentrale området
 Amanu
 Hao
 Hikueru
 Makatea
 Marokau
 Pukarua
 Reitoru
 Vahitahi
 Nukutavake
Andre øyer og atoller i det nordøstre området
 Fangatau
 Fakahina
 Tatakoto
 Pukarua
 Reao
Andre øyer og atoller i det sydøstre området
 Tematangi
 Vanavana
 TureiaDe to atollene som tidligere ble brukt til franske atomvåpentester: Moruroa
 Fangataufa

 Planter og dyreliv 
Det beskjedne jordsmonnet på koralløyene tillater ikke en artsrik vegetasjon. Kokosnøttpalmen er spesilet økonomisk verdifull som basis for kopraproduksjon. Spiselige vekster omfatter bl.a. yams, taro og brødfrukt. Pandanus-blader blir tradisjonelt vevd til takdekke (selv om bølgeblikkstak dominerer i stedet nå til dags), og blir brukt til andre bruksgjenstander som matter og hatter. Dyrelivet er hovedsakelig begrenset til sjøfugler, insekter og firfisler. Tuamotu har bare 57 fuglearter, men av disse er ti endemiske, inkludert en lorikeet, en kingfisher og flere monarker og duer. 13 arter er globalt truet og en art er notert som utryddet. Blanvillain, C;  Florent, C & V. Thenot (2002) "Land birds of Tuamotu Archipelago, Polynesia: relative abundance and changes during the 20th century with particular reference to the critically endangered Polynesian ground-dove (Gallicolumba erythroptera)". Biological Conservation 103 (2): 139-149  Dyrelivet under vann er derimot artsrikt. De vakre og dyrerike revene gjør Tuamotu til en av verdens mest naturskjønne dykkerdestinasjoner.

 Geologi 
Alle Tuamotus øyer er lavtliggende koralløyer. Hovedsakelig består de av tykke sandavleiringer på toppen av korallrev. Makatea, sydvest for Palliser-øyene, er en av tre store fosfat-forekomster i Stillehavet. De to andre er øya Banaba i Kiribati, og øylandet Nauru. Selv om Gambier-øyene i sydøst er administrativt tilknyttet Toamotu, er øyene geologisk og kulturelt særskilte.

 Historie 
De tidligste arkeologiske funnene tyder på at vestre Tuamotu ble befolket ved innvandring fra Selskapsøyene omkring 700 f.Kr. På øyene Rangiroa, Manihi og Mataiva finnes det flate seremoniplattformer, kalt marae, laget av korallblokker. Plattformenes alder er ikke kjent.

Tuamotus første kontakt med Vesten kom ved Ferdinand Magellan i 1521, under hans jordomseiling. Magellans besøk ble fulgt av:
 Portugisisk ekspedisjon under Pedro Fernandes de Queirós i 1606
 Nederlandske sjøfolk Willem Schouten og Jacob Le Maire i 1616
 Jakob Roggeveen (som også oppdaget Påskeøya) i 1722
 John Byron i 1765
 Louis Antoine de Bougainville i 1768
 James Cook under sin første reise i 1769
 Den tyske navigatøren Otto von Kotzebue, under oppdrag hos den russiske  tsaren, i 1815
 Fra Inkariket er Tupac Inca Yupanqui kreditert med en ti måneder lang oppdagelsesreise i Stillehavet omkring 1480

Ingen av disse besøkene hadde politiske følger, da øyene var under det tahitiske Pomare-dynastiets'' innflytelses-sfære. Ved begynnelsen av det 18. århundre ankom de første kristne misjonærene. Øyenes perler ble introdusert på det europeiske markedet sent på 1800-tallet. Etter at kong Pomare V ble tvunget til å abdisere, ble øyene underlagt Frankrike som oversjøisk territorium. Tuamotu fikk verdensomspennende berømmelse i 1947, da Thor Heyerdahl nådde Raroia på balsaflåten Kon-Tiki etter å ha seilt fra Syd-Amerika.

Referanser

 Eksterne lenker 
  Offisiell turistinformasjon
  Offisiell geografiside
  Administrasjonens offisielle sider