Borgerkrigen i Sierra Leone

Borgerkrigen i Sierra Leone (1991–2002) var en væpnet konflikt i Sierra Leone som begynte 23. mars 1991. Konflikten startet da den revolusjonære gruppen Revolutionary United Front (RUF) under ledelse av Foday Sankoh gikk inn fra nabolandet Liberia, der de var støttet av Charles Taylor og National Patriotic Front of Liberia (NPFL). Målet var å styrte regjeringen ledet av president Joseph Momoh. 

Krigen varte i nesten 11 år og krevde minst 50 000 menneskeliv.  Den var preget av omfattende brudd på menneskerettighetene, bruk av barnesoldater, seksuell vold og lemlestelser. I etterkant av krigen ble det tatt ut tiltale mot flere personer for krigsforbrytelser. Blant de var Taylor, som i 2013 ble dømt av Den internasjonale domstolen i Haag for elleve tilfeller av krigsforbrytelser. 

Bakgrunn og krigens utbrudd

I løpet av krigens første år tok RUF kontroll over store områder i det østlige og sørlige Sierra Leone. Mange områder var rike på diamanter, og såkalte bloddiamanter ble den viktigste inntektskilden til RUF. Regjeringens svake respons, samt tap av inntekter fra diamantproduksjonen, førte til et militærkupp i april 1992. Kuippet ble ledet av National Provisional Ruling Council (NPRC), som tok makten.

Innen slutten av 1993 hadde Sierra Leone Army (SLA) presset RUF tilbake mot den liberiske grensen, men opprørerne reorganiserte seg og kampene fortsatte. I mars 1995 ble det private militærselskapet Executive Outcomes (EO) fra Sør-Afrika hyret inn for å bekjempe RUF. I mars 1996 ble et sivilt, demokratisk valgt styre gjeninnført, og RUF signerte Abidjan-avtalen. På press fra FN avsluttet regjeringen kontrakten med EO, og kampene blusset raskt opp igjen.

I mai 1997 gjennomførte misfornøyde offiserer i hæren et nytt kupp og etablerte Armed Forces Revolutionary Council (AFRC) som regjering. RUF sluttet seg til AFRC, og sammen tok de hovedstaden Freetown nesten uten motstand. Den nye regjeringen, ledet av Johnny Paul Koroma, erklærte krigen for avsluttet, men etterfølgende plyndring, voldtekter og drap utløste internasjonal fordømmelse. En vestafrikansk fredsstyrke fra ECOMOG grep inn og gjenvant kontroll over Freetown i februar 1998, men kampene fortsatte i store deler av landet. RUF gjenvant også kontrollen over Freetown i 1999, med ytterligere overgrep mot sivilbefolkningen som konsekvens. En ny fredsavtale ble inngått i Lomé i Togo i juli 1999.

Avslutning og FN-intervensjon

FN-styrken United Nations Mission in Sierra Leone (UNAMSIL) ble etablert av FNs sikkerhetsråd i 1998 som en observatørstyrke på opptil 70 personer, men ble evakuert etter kampene i Freetown i januar 1999. UNAMSILs mandat ble etter fredsavtalen utvidet gjennom resolusjon 1270 (1999) og resolusjon 1289 (2000), og omfattet overvåking av fredsavtalen, støtte til avvæpning, demobilisering og reintegrering. UNAMSIL tok også gradvis over ECOMOGs oppgaver etter at den vestafrikanske styrken ble oppløst. 

Operasjonen kom tidlig i konflikt med RUF, som tok nær 500 FN-soldater som gisler og drepte flere soldater. Storbritannias intervensjon i 2000 gjennom Operasjon Palliser bidro til å stabilisere situasjonen og muliggjorde videre FN-innsats. En ny fredsavtale ble inngått samme år, og borgerkrigen ble formelt avsluttet i 2002. UNAMSIL fullførte avvæpningen i 2004 og avsluttet sitt oppdrag i 2005, etterfulgt av den sivile operasjonen United Nations Integrated Office in Sierra Leone (UNIOSIL). Operasjonen, som på det meste omfattet 17 500 militære, anses i ettertid som et vellykket eksempel på fredsbyggende FN-engasjement. 29 land deltok med militært personell til operasjonen, herunder Norge, som stilte med observatører og sivilt politi.

 Referanser 

Kategori:Borgerkriger
Kategori:Sierra Leones historie
Kategori:Kriger med deltagelse av Storbritannia
Kategori:Konflikter i 1991
Kategori:Konflikter i 2002