Opphavet til befolkningen i Norge

Opphavet til befolkningen i Norge refererer til den aller første befolkningen i det landet som i dag kalles Norge. Gjennom alle tider har det vært innvandring av ulike folkeslag som har kommet alene, i familier eller i større grupper. De kan til en viss grad skilles fra hverandre gjennom ulik kultur, språk og ulike gener. Arkeologi og genetikk er de viktigste hjelpemidlene for forskningen.

Denne artikkelen behandler i hovedsak innvandring i forhistorisk tid. Det skjer fortsatt innvandring til Norge (se artikkelen innvandrere i Norge).

 Neandertalere 
Neandertalere (Homo neanderthalensis) er en betegnelse på fortidsmennesker som man har funnet spor av i Europa og i det vestlige Asia. Neandertalerne og de tidlige menneskene regnes oftest som forskjellige arter, selv om de tildels levde i samme tidsperiode. Neandertalere har antagelig oppstått for rundt  siden og utgått fra sine forgjengere, heidelbergmennesket (Homo heidelbergensis), som også bebodde Europa. Neandertalerne levde i Weichsel-istiden, Eem-mellomistiden, Saale-istiden og Holstein-mellomistiden. De siste fossilene er fra 28 000 år siden ved Gibraltar.

Det er ikke funnet direkte spor etter neandertalere i Norge, det er rimelig å tro at når de har bodd i Europa så lenge, også har bodd i Norge. Isbreene fra siste istid har i hovedsak fjernet sporene, men det kan likevel være at noen en gang i framtiden finner rester – kanskje i en hule. I 2009 ble det funnet et bein av en neandertalere på Doggerland i Nordsjøen.Rønning, Asle: Tråler fisket opp neandertaler-skalle , Forskning.no Ved Hollerup i Østjylland er det funnet spor etter dåhjortknokler som ca. 125 000 år gamle. De er slått i stykker slik at neandertalere kunne få fatt på margen.Skalk: De aller første danskere I Varggrottan i Finland avdekket forskere i 1996 redskaper som kan være mellom 120 000 og 130 000 år gamle. Dette er blant de funn som geografisk sett ligger nærmest Norge.

Det er ulike oppfatninger om hvorvidt neandertalere og moderne mennesker formerte seg med hverandre (se hovedartikkelen: tidlige menneskelige folkevandringer).

 Før og i den siste istiden 
Europa er antatt å ha blitt bosatt av vår art fra sørøst ved innvandring fra Sentral-Asia og fra Lilleasia. Ekspansjonen er antatt å ha skjedd for rundt 45 000 år siden, og det kan ha tatt opp til 15 000 år før neandertalerne døde ut, og hele Europa ble bosatt av mennesket.Currat, M.; Excoffier, L. (Desember 2004): «Modern humans did not admix with Neanderthals during their range expansion into Europe». PLoS Biol. 2 (12): e421. PMID 15562317 Som for neandertalerne har vi ikke direkte spor etter mennesket før siste istid, men det er rimelig å tro at de også har bodd i Norge.

I siste istid (13 000 – (20 000) 30 000 år siden) har menneskene søkt tilflukt i Sør-Europa og Øst-Europa, før de igjen dro nordover etter istiden. Hovedgruppene bodde i Spania, Rivieraen, Italia, Balkan og Ukraina. Sju ulike mitokondriegrupper overlevde i Europa på denne tiden. Disse blir ofte kalt Evas sju døtre.jamfør Bryan Sykes: Evas sju døtre, Pax forlag, Oslo, 2003. Etter istiden flyttet de nordover fra sørlige og østlige Europa og bosatte seg i mellom- og nordlige Europa..

 Jegere og samlere 
miniatyr|Bosetningen i Europa i siste istid for ca 20 000 år siden.

Det er spesielt grupper som i istiden oppholdt seg i Nord-Spania og Sør-Frankrike som kom til å bosette seg i Norge. De dro langs atlanterhavskysten til Vest-Frankrike og Storbritannia som da var landfast med kontinentet over Doggerland til Danmark og Nord-Tyskland.

Genetiske og arkeologiske studier indikerer at Norge, og store deler av Den skandinaviske halvøy, ble befolket av en blanding av såkalte vestlige jeger-samlere og østlige jeger-samlere under istiden. Ifølge den mest anerkjente teorien kom den førstnevnte gruppen, med opphav i Sør- og Sentral-/Vest-Europa, til Norge fra sør, mens den østlige gruppen kom nordfra og migrerte nedover norskekysten hele veien ned til resten av Skandinavia. De østlige jegerne, som hadde opphav i Øst- og Nordøst-Europa, formerte seg sammen med de vestlige, og skapte en unik gruppe med en distinkt genetisk markør. Denne gruppen omtales i dag som skandinaviske jeger-samlere. De skandinaviske jeger-samlere hadde felles opphav, men det har blitt observert et sterkere genetisk signal fra de østlige jegerne i Nord-Norge og Vestlandet, mens østlandske jeger-samlere hadde et noe nærmere genetisk slektskap med den vestlige gruppen. 

De skandinaviske jeger-samlere skiller seg fra de fleste jeger-samlere i Europa på denne tiden i at de hadde flere genetiske varianter for lys pigmentering i huden, også sammenlignet med deres respektive opphavsgrupper. I tillegg virker det å være en kontinuitet i den genetiske varianten TMEM131, som antas å være en genetisk tilpasning til kulde. 

På kvinnesiden var det særlig grupper med mintokondriell haplogruppe H som ble dominerende. Disse hadde Baskerland i Spania som oppholdssted i istiden.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, 2006, London, side 128ff.

Haplogruppe I1, som er den mest utbredte Y-DNA haplogruppen i både Norge og Sverige, antas å ha vært tilstede i disse tidlige jeger-samler samfunnene. Den finnes i 37 % av befolkningen i Danmark. men en minkende andel dess lengre en kommer nordover i Norge. Om lag 25 % av befolkningen på sørøstlandet tilhører denne gruppen.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 137-138 og 189-190. De første kan ha kommet til Norge for om lag 10 000 år siden.

Om redskapsbruken se artikkelen om Steinalderen i Norge, og ellers om Fosnakulturen og Pionerbosetningen.

 Bøndene og indoeuropeerne 
400px|miniatyr|Skjema for den indoeuropeiske folkevandringen fra rundt 6000 til 3000 år siden i henhold til Kurgan-hypotesen. Det purpurfargede området tilsvarer det antatte urhjemmet, og det røde til området som kan ha blitt bosatt av indoeuropeisk-talende folkeslag fram til for rundt 4500 år siden. Tilsvarende det oransje området fram til omkring for 3000 år siden.

Haplogruppe R1a1 er vanlig i Norge, og utgjør 37 % av befolkningen i Trøndelag, minkende sørover til 26 % i Oslo-området og 13 % i Danmark. Fordelingen tilsier at de har kommet nordfra og etter hvert flyttet sørover. Stephen OppenheimerOppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 185. mener at R1a1 ikke har kommet til Norge via Danmark, med den begrunnelse at Danmark har færre av denne typen enn Norge, og at det er et annet spekter av individuelle typer. De har da trolig kommet via Arkhangelsk og Kolahalvøya til Norge. Videre basert på analyser av genetiske grupper, at de kom til Norge om lag for 5700 år siden. Noen av denne gruppen har også spredd seg nordover fra Danmark. Gruppen med opphav i Danmark er yngre, og har trolig kommet direkte fra Øst-Europa uten å gå via Norge. Oppenheimer mener at disse er om lag 3000 år gamle.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 187

De opprinnelige indoeuropeere er det antatte folket som snakket det urindoeuropeiske språket, og antagelig levde en gang for mellom 5000 og 6000 år siden, eller muligens tidligere. Kunnskapen om dem kommer hovedsakelig ved å rekonstruere deres språk som opphav til de indoeuropeiske språkene som innbefatter blant annet norsk. Videre kunnskap får en fra studiet av urindoeuropeeres genetikk og fenotyper. Noen mener at dette er et emne for spekulasjon, som det er vanskelig å trekke noen sikre konklusjoner om.

Opphavet kan være folk med gengruppe R1a, som etter genetiske analyser ekspanderte fra et kjerneområde omkring Svartehavet på denne tiden og inn i Europa, og også østover inn i India. Colin RenfrewRenfrew, A.C. (1987): Archaeology and Language: The Puzzle of Indo-European Origins, London: Pimlico. ISBN 0-7126-6612-5
mente også at jordbruket i Europa ble introdusert av denne folkegruppen, men her er det flere oppfatninger.
Mutasjonene som karakteriserer gruppen oppsto for om lag 10 000 år siden.

Haplogruppe R1a1 er også blitt knyttet til den såkalte Kurgan-kulturen.Y-DNA Haplogroup R and its Subclades - 2010
og Ahrensburgkulturen som er antatt å ha spredd denne haplogruppen opprinnelig.
Ornella Semino et al. foreslo i 2000 en spredning etter istiden nordover fra Svartehavet, etterfulgt av en forsterket ekspansjon av Kurgankulturen inn i Europa, og omtrent på samme tid også østover.The Genetic Legacy of Paleolithic Homo sapiens sapiens in Extant Europeans: A Y Chromosome Perspective    (PDF)

Det har også vært noen andre forslag til hvor denne haploguppen kan ha oppstått, men uten at de har fått noe stort gjennomslag. Det har for eksempel blitt foreslått at R1a oppsto i Sør-Skandinavia i stridsøkskulturen.Dupuy, B. et al. 2006. Geographical heterogeneity of Y-chromosomal lineages in Norway (PDF). Forensic Science International. 164: 10-19.

 Samene 
 Kvinner 
Den kvinnelige haplogruppe V har i dag sine største europeiske hyppigheter i Baskerland og blant samene.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 130. Den har sitt opphav i Spania. I overkant av 50 % av samiske kvinner tilhører denne gruppen. En annen gruppe samiske kvinner tilhører haplogruppe H, som omtalt over, og andre en undergruppe av haplogruppe U, som også har sitt opphav i Sør-Frankrike eller Spania. I tillegg er det om lag 3 % som tilhører haplogruppe M, som trolig er kommet fra Asia.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 178-183.

Trolig har disse kvinnene vandret østover fra Sørvest-Europa på sørsiden av Østersjøen, og så dradd nordover igjen gjennom Finland og Russland. Tilstedeværelsen av haplogruppe V i Øst-Europa er datert til om lag 8500 år siden, som tilsier at de har nådd Norge noe senere.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 182.

Haplogruppe V har trolig vært gjennom en betydelig genetisk drift.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 182-183

 Menn 
Av samiske menn tilhører:
 Nesten halvparten haplogruppe N3.
 Under 20 % av samiske menn tilhører haplogruppe R1a1 med mulig opphav i Ukraina. Gruppen er vanlig i Sentral- og Øst-Europa samt Sibir.
 I underkant av 9 % av samene tilhører haplogruppe R1b med opphav i Spania.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 183.

Haplogruppe N3 er vanligst blant den finske befolkningen, finske samer, karelere, estlendere, samt folk i områder Volga-Ural og i Sibir. Det er trolig at N3-gruppen er kommet samtidig med brukerne av finsk-ugriske språk – herunder samisk. Eksakt når det skjedde er fortsatt uvisst, og dateringsforsøkene spriker mye.Oppenheimer, Stephen (2006): The origin of the british, London, side 185-186. Samisk har lånord fra proto-iransk, som også tilsier at språket har et østlig opphav. Samer har i likhet med brukere av andre uralske språk, en autosomal dna-komponent som stammer fra Sibir. Denne komponenten virker å være aller mest lik dagens Nganasanere. DNA-komponenten er anslått å være om lag 25% av arvematerialet .

 Menn og kvinner 
Trolig har mannlige samer kommet til Norge i hovedsak fra nordøst. De fleste kvinnene tilhører gruppen (V), som har sitt opphav i Spania. Kvinnene dro østover og kom til Øst-Europa og har blitt blandet med menn med et østlig opphav (N3). Mennene har hatt et finsk-ugrisk språk.  Det er noe innblanding av grupper som er vanlig blant den norske befolkningen (haplogruppene H og R1b). Haplogruppene V for kvinnene og N3 for mennene er uvanlige grupper for resten av befolkningen i Norge.

 Kvener 
Kvener (kvensk/finsk: kveeni; nordsamisk: láddelažžat) er en norsk etnisk minoritet nedstammet fra bønder og fiskere som emigrerte fra nordlige deler av Finland til Sverige og Nord-Norge i det 18. og 19. århundre. Kvener er av Kenneth Hyltenstam definert som: alle med finsk språk og kulturbakgrunn som har flyttet til Norge før 1945, og deres etterkommere, forutsatt at denne bakgrunn på en eller annen måte oppleves som relevant.Hyltenstam, Kenneth 2003: Kvenskans status (PDF) For at definisjonen skal skille mellom skogfinner og kvener, avgrenses definisjonen geografisk til Nord-Norge.

Fra skattemanntallet fra første halvdel av 1500-tallet er det omtalt kvensk bosetting. Også skattemanntall fra andre halvdel av 1500-tallet bekrefter kvensk bosetting – både som skattemenn og som drenger. Dette bekreftes videre i 1600-tallsmaterialet ved at også tingbøkene omtaler kvenene. Omfanget av tidlig kvensk bosetning er imidlertid vanskelig å fastslå.

 Genetikk, kropp og utseende 

Størrelse og bygning

Sammenliknet med den øvrige befolkningen i verden er befolkningen i Norge som andre skandinaver i gjennomsnitt relativt høye og storbygde. Årsakene er flere: Europeiske folkeslag har ikke utviklet mindre robust kroppsbygning etter slutten av neolittisk tid, i motsetning til andre folkegrupper.Ruff, C. (2002): Variation in Human Body Size and Shape. Annual Review of Anthropology, no 31, side 211-232 doi: 10.1146/annurev.anthro.31.040402.085407 Ifølge Jared Diamond tenderer befolkning i kalde strøk til å bli kortvokste som inuittene og befolkning i varme strøk som Sør-Sudan til å bli langlemmede som dinkaer.Diamond, Jared (November 1994). «Race without color». Discover, 15 (11). Folkeslag i kaldt klima har dessuten generelt tyngre kroppsbygning enn sine slektninger i varmere strøk,Roberts, D.F. (1978): Climate and Human Variability. Addison-Wesley Pubishing Company, 2nd utgave. No 34 i serien Addison-Wesley module in anthropologyKatzmarzyk, P.T., Leonard, W.R. (1998): Climatic influences on human body size and proportions: ecological adaptations and secular trends. American Journal of Physical Anthropology No 106, side 483–503 slik at de nordeuropeiske folkegruppene er blant de høyeste og tyngste i verden.Eveleth, P.B. & Tanner, J.M. (1976): Worldwide Variation in Human Growth. Cambridge University Press, New York Eksempelvis kan det være vanskelig for nordmenn å finne sko og klær fra Sør-Europa som passer. Forskjellen mellom skandinaviske folkegrupper og de søreuropeiske folkene er avhengig både av genetikk og av kosthold, men har holdt seg relativt konstant siden steinalderen.

 Hud, hår og øyefarge
I likhet med befolkningen i andre nordiske og baltiske land har befolkningen i Norge gjennomgående lys hud-, hår- og øyenfarge sammenliknet med verdens øvrige befolkning. Befolkningen i disse områdene er ofte lyse i huden, i noen tilfeller rødlett (fregnete). Europa nord for Alpene og Pyreneene inkludert den europeiske delen av Russland har størst forekomst av lys hud i verden. Befolkningen i Norge og Nord-Europa har generelt stor variasjon hår- og øyefarge med sorte, brune, blå, grå og grønne øyne. Rundt Østersjøen og i de nordiske landene hadde (per 1965) 50-80 % av befolkningen lyst hår og lyse øyne. I deler av Sverige, det sørlige Finland og i baltiske land var forekomsten over 80 %. Andelen av befolkningen med lyse øyne i Norge er (tall for 1965) omtrent som i Skottland, Irland, Nord-England, Nord-Frankrike, Tyskland, Østerrike, Slovenia og Kroatia. Hudfarge er ikke genetisk knyttet til hår- og øyefarge, bortsett fra for rødhårete. Den store andelen med lys hud i Nord-Europa kan vanskelig forklares med evolusjon (tilpasning til klimatiske forhold). Hudfarge er i hovedsak genetisk bestemt, men en bestemt er en fenotype og ikke bestemt av et enkelt gen alene.Rees, J. L. (2003). Genetics of hair and skin color. Annual review of genetics, 37: 67-90. Hudfarge blir ikke bevart i levninger og kan ikke undersøkes arkeologisk slik at forskningen er avhengig av undersøkelser innenfor den levende befolkningen.Jablonski, N. G. (2004). The evolution of human skin and skin color. Annual Review of Anthropology, 33: 585-623.

Variasjon i pigmentering i nordiske områder nevnes i «Rigstula», et dikt fra den Den eldre Edda, der befolkningen representeres ved trell, bonde og jarl blir beskrevet som henholdsvis svarthårede, rødhårende og blonde. oversatt til nynorsk, fra Heimskrinla Det var flere innvandringsbølger til Norge i forhistorisk til tidlig historisk tid. Den første jeger-samlerkulturen fra etter siste istid har blitt supplert og delvis fortrengt av jordbrukskultur (muligens keltisk). Den siste store forhistoriske innvandringen til landet var i forbindelse med folkevandringstiden på 400-tallet, som brakte gotere til landet. I middelalderen kom det innvandrere blant annet hanseatertiden.

Hud er ikke bevart i fossiler. En studie av DNA fra mennesker i Europa fra rundt år 0 til 43.000 år f.Kr. viser at 63 % hadde mørk hud, 8 % hadde lys hud og de resterende en mellomting. Rundt år 1000 f.Kr. begynte mennesker med lys hud å bli i flertall.

Genetikk
Passarino mfl undersøkte 74 unge menn på sesjon (medisinsk undersøkelse som grunnlag for militærtjeneste). Resultatene viste at mtDNA, Y-kromosomer og klassiske autosomale markører hadde 80 % overlapp med befolkningen Sentral- og Vest-Europa, særlig Tyskland, men også Tsjekkia og Kroatia. Undersøkelsen viste også genetisk overlapp med befolkningen i Øst-Europa og i middelhavslandene, og et visst innslag av gener som er typisk for uralsk talende befolkninger. En studie av mitokondrialt DNA i flere europeiske land viser liten forskjell mellom landene. Det var heller ingen vesentlige genetiske forskjeller langs språkgrensene i Europa inkludert baskisk talende og de fleste finsk-ugrisk talende. Unntaket er den samiske befolkningen noe som tyder på at den samiske befolkningen har en lang historie adskilt fra den øvrige befolkningen i Europa. Innenfor befolkningen med alle de samiske språkene finnes mitokondrier som er svært sjeldne eller fraværende ellers i Europa. Forskerne antyder at den samiske befolkningen har en egen historie i relativ isolasjon titusen år og at den øvrige befolkningen i Europa har en like lang felles historie.Sajantila, A., Lahermo, P., Anttinen, T., Lukka, M., Sistonen, P., Savontaus, M. L., & Issel-Tarver, L. (1995). Genes and languages in Europe: an analysis of mitochondrial lineages. Genome Research, 5(1), 42-52. 

En undersøkelse av Y-kromosom hos 1766 norske menn viste likhet med tilsvarende fra Island, Tyskland, Nederland og Danmark. Innenfor Norge antyder resultatene ulike geografiske mønster avhengig av analysemetode, blant annet skiller Agder, Sogn og Fjordane, og Finnmark seg ut. Resultatene viser generelt stor likhet med befolkningen i blant annet Tyskland.Dupuy, B. M., Stenersen, M., Lu, T. T., & Olaisen, B. (2006). Geographical heterogeneity of Y-chromosomal lineages in Norway. Forensic science international, 164(1), 10-19. Andre har funnet at nordmenn er nærmest beslektet med svensker, dansker, tyskere og nederlendere.Cavalli-Sforza 1994 DNA-studier har vist at befolkning i Skandinavia inkludert Norge i liten grad stammer fra de første jeger-sanker-folkene som kom til området etter istiden. Istiden stammer dagens befolkning i Skandinavia i hovedsak fra jordbruksfolk som kom sørfra for omkring 5300 år siden. Jordbruksfolkene og jeger-sankere levde trolig samtidig i Skandinavia i omkring 1000 år. Den tidlige jeger-sanker befolkningen har større genetisk fellesskap med dagens befolkning øst for Østersjøen.

Noter

 Referanser 
Helena Malmström, M.Thomas P. Gilbert, Mark G. Thomas, Mikael Brandström, Jan Storå, Petra Molnar, Pernille K. Andersen, Christian Bendixen, Gunilla Holmlund, Anders Götherström, and Eske Willerslev. Ancient DNA Reveals Lack of Continuity between Neolithic Hunter-Gatherers and Contemporary Scandinavians. Current Biology, 2009; DOI: 10.1016/j.cub.2009.09.017

Kategori:Migrasjon
Kategori:Genetisk genealogi
Kategori:Befolkningsgenetikk
Kategori:Menneskelig evolusjon
Kategori:Norges historie