Skyldfølelse

Skyldfølelse er en kognitiv eller følelsesmessig opplevelse som oppstår når man oppfatter eller tror, det være seg reelt eller ikke, at man har brutt en eller annen moralsk standard, og har en vesentlig grad av ansvar for at denne overtredelsen har skjedd. Skyldfølelse er nært relatert til følelsen av anger.

Moralsk og juridisk
«Skyld» er forpliktet av en person som har krenket en moralsk standard å bære sanksjoner ved at moralske standard. I juridiske termer, er skyld det faktum av å ha blitt funnet å ha krenket en strafferettslig lov.

 Psykologi 
I psykologi, så vel som i vanlig språk, er skyld en affektiv tilstand der man opplever konflikt ved å ha gjort noe som man tror man burde ikke ha gjort (eller omvendt, ikke har gjort noe man tror man burde ha gjort). Det gir opphav til en følelse som ikke forsvinner lett, drevet av "samvittighet '. Sigmund Freud beskrev dette som et resultat av en kamp mellom ego og superego foreldrenes imprinting. Freud avviste rollen Gud som straffer i tider med sykdom eller lønner i tid av velvære. Mens fjerne en kilde til skyld fra pasienter, beskrev han en annen. Dette var en bevisstløs kraft innenfor den enkelte som bidro til sykdom. Offer for en annens ulykke eller uflaks kan bli tilbudt kritikk, teorien er at offeret kan være feil for å ha tiltrukket den andre personens fiendtlighet. Skyld og dens årsaker, meritter, og demeritter er felles temaer i psykologi og psykiatri. Det er ofte forbundet med depresjon, og noen ganger angst.

 Manglende skyld psykopater 
Psykopater mangler noen ekte følelse av skyld eller anger for skader de kan ha påført andre. I stedet vil de rasjonalisere de sin atferd, klandre noen andre, eller nekte det. Dette er sett på av psykologer som del av en mangel på moralsk resonnement (i motsetning til de fleste mennesker), en manglende evne til å vurdere situasjoner i et moralsk rammeverk, og en manglende evne til å utvikle følelsesmessige bånd med andre mennesker.

 Årsaker (etiologi) 
 Evolusjonsmessige årsaker 

Noen evolusjonære psykologer teoriserer at skyld og skam har hjulpet med å vedlikeholde gode relasjoner, for eksempel gjensidig altruisme.  Hvis en person føler seg skyldig for å ha skadet andre, eller selv unnlater å gjengjelde godhet, vil han mest sannsynlig ikke skade andre eller blir for egoistisk. På denne måten reduserer han sjansene for gjengjeldelse fra medlemmer av hans stamme, og dermed øker sin overlevelse prospekter, og de av stammen eller gruppen. Som med alle andre følelser, kan skyld være manipulert for å kontrollere eller påvirke andre. Som svært sosiale dyr som lever i store grupper som er relativt stabile, må mennesker finne måter å håndtere konflikter og hendelser hvor vi utilsiktet eller med vilje skader andre. Hvis noen forårsaker en annen skade, og så føler skyld og viser anger og sorg, er det sannsynlig at den skadelidende personen vil tilgi. Dermed gjør skyldfølelse det mulig å tilgi, og hjelper holde sosial gruppe sammen.

 Nevrologiske årsaker 

Skyld er grunnlagt på vår empati system og speilneuroner. Når vi ser en annen utføre en handling, gjennomfører vi handlingen selv i neuronal aktivitet, men ikke i åpenlys handling. Nervecellene som speil andre kalles speilnevroner. Når vi ser en annen person som lider, kan det også føre oss smerte. Dette utgjør vår kraftige system av empati, noe som fører til vår tenkning om at vi burde gjøre noe for å lindre andres lidelse. Hvis vi ikke kan hjelpe en annen, eller mislykkes i vår innsats, opplever vi skyldfølelse. Grupper som består av en høy prosent av co-operatører vil overgå grupper med lav prosent av co-operatører i konkurranse mellom grupper. Folk som er mer utsatt for høye nivåer av empatibasert skyldfølelse har større sannsynlighet for å lide av angst og depresjon, men det er også mer sannsynlig at de vil samarbeide og oppføre altruistisk. Dette antyder at tendens til skyldfølelse ikke alltid er på et gunstig nivå med den enkelte, eller konkurranse innad i gruppen, men svært gunstig i konkurranse mellom grupper. 

 Andre årsaker 

En annen vanlig forestilling er at skyld er tildelt av sosiale prosesser, for eksempel et juryrettssaker; i. e. at det er en strengt juridisk begrep. Dermed blir dommen fra en jury om hvorvidt O.J. Simpson eller Julius Rosenberg var "skyldige" eller "ikke uskyldige" tatt som en faktisk vurdering av hele samfunnet at de må handle som om de var det. Ved konsekvens kan dommen at en slik person er "ikke skyldig" ikke være så tatt, på grunn av asymmetri i antakelsen om at man er antas uskyldig inntil bevist skyldig, og foretrekker å ta risiko for å befri en skyldig part over overbevisende uskyldige. Atter andre-ofte, men ikke alltid, teister av en type eller en annen, mener at opprinnelsen til skyld kommer fra brudd på universelle prinsipper om rett og galt. I de fleste tilfeller, folk som tror dette også erkjenner at selv om det er riktig skyld fra å gjøre «galt» i stedet for å gjøre "rett" folk tåler alle slags skyldig følelser som ikke stammer fra brudd på universelle moralske prinsipper.

 Filosofi 
Filosofen Martin Buber understreket forskjellen mellom freudiansk oppfatningen av skyld, basert på interne konflikter, og eksistensiell skyld, basert på faktiske skade påført andre.

 Kollektiv skyld 

Kollektiv skyld, som skyldfølelse, er det ubehagelig følelsesmessig reaksjon som resulterer blant en gruppe individer når det oppleves at gruppen uten legitimitet skadet medlemmer av en annen gruppe. Det er ofte et resultat av "dele en sosial identitet med andre hvis handlinger representerer en trussel mot positivitet av at identitet".  Ulike intergrupperelasjoner ulikheter kan føre til kollektiv skyld, som for eksempel ved å motta ufortjente fordeler og privilegier eller påføre mer ekstreme former for skade på en utgruppe (inkludert folkemord). Individer er generelt motiverte for å unngå kollektiv skyld for å opprettholde en positiv sosial identitet. Det er mange måter å redusere kollektiv skyld, som å nekte skade eller rettferdiggjøre handlinger. Kollektiv skyld kan også føre til positive resultater, for eksempel å fremme intergrupperelasjoner forsoning og redusere negative holdninger mot en utgruppe.

Det er flere årsaker til kollektiv skyld, fremtredende gruppe identitet, kollektive ansvar, og oppfatningen av urettferdige ingroup handlinger. For en individuell å oppleve kollektiv skyld, må han identifiserer seg selv som en del av ingroup. "Dette gir en perseptuell skifte fra å tenke på seg selv i form av" jeg "og" meg "til" oss "eller" vi "." Bare når en person er fremtredende med ingroup kan de oppfatter ansvar for de skadelige handlingene til gruppen, fortid og nåtid. I tillegg til ingroup salience, vil en person bare føle kollektiv skyld hvis de se ingroup som ansvarlig for skadelige handlinger gjort til outgroup. For eksempel, i to studier av den amerikanske Mosaic Project, var rasemessig ulikhet i USA innrammet som enten "Black Ulempe" eller "White Privilege". Når begrepet "svart ulempe" ble brukt for å beskrive rasemessig ulikhet, følte hvit deltakere mindre kollektivt ansvarlig for skade gjort til outgroup, som lessened kollektiv skyld. Til sammenligning, når "hvite privilegiet" ble brukt hvitt deltagerne følte seg mer kollektivt ansvar for skadevirkningene som økte kollektiv skyld.

Til slutt, har en person til å tro handlinger forårsaket av ingroup var uforsvarlig, uforsvarlig og utilgivelig. Hvis en person kan rettferdiggjøre handlingene til ingroup dette vil minske kollektiv skyld. Bare når et individ oppfatter ingroup handlinger som kritikkverdig vil at den enkelte føler seg kollektiv skyld. Kollektiv skyld er ikke bare et resultat av følelsen empati for outgroup. Det kan også være forårsaket av selvbevisste følelser som stammer fra utspørring av moral i ingroup.

Det finnes ulike metoder for å redusere kollektiv skyld. Noen av disse metodene er å fornekte ingroup skadelige handlinger, å nekte ansvar, hevder handlinger ved ingroup var bare, med fokus på positive aspekter forårsaket av den skadelige handlingen, og påpeker positive ting i andre områder for å motvirke den skade. Først ved å benekte ingroup skadelige handlinger, eller tonet ned alvorlighetsgraden av skade, er effekten av kollektiv skyld lessened. Hvis den enkelte eller gruppen kan unnlate å observere skader forårsaket av sine handlinger, enten bevisst eller ubevisst, da enkelte ikke vil føle kollektiv skyld. Dersom en person ikke føler at ingroup er ansvarlig for skader forårsaket av handlinger, vil kollektiv skyld være dårligere. I tillegg, hvis en person tror at bare individer er ansvarlige for sine egne handlinger, og ikke en kollektiv gruppe, enn de kan benekte eksistensen av kollektivt ansvar, og dermed redusere følelsen av kollektiv skyld. Et individ kan rasjonalisere handlingene til ingroup. Hvis den enkelte mener at det var bare grunner for skade påført, er kollektiv skyld trolig bli redusert. For eksempel er outgroup dehumanization ett effektivt middel mot begrunner ingroup handlinger. Ved å fokusere på de positive sidene ved ingroup handlinger snarere enn skadelige effekter, kan kollektiv skyld reduseres. For eksempel kan en person eller gruppe velger å fokusere på fordelene ved høye nivåer av produksjon og forbruk, og ikke på dens skadelige virkninger på miljøet.

 Kulturelle visninger 
Tradisjonelt er japanske samfunn, koreanske samfunn og antikke greske samfunn er noen ganger sagt å være "skam-basert" heller enn "skyld-basert", ved at de sosiale konsekvensene av "bli tatt" er sett på som viktigere enn de enkelte følelser eller opplevelser av agent (se arbeidet til Ruth Benedict). Dette kan føre til mer fokus på etikette enn etikk som forstått i vestlig sivilisasjon. Dette har ledet noen i vestlige sivilisasjoner å spørre hvorfor ordet ethos ble tilpasset fra gresk med slike enorme forskjeller i kulturelle normer. Kristendom og Islam arvet de fleste forestillingene om skyld fra jødedom, persiske og romerske ideer, mest som tolket gjennom Augustin, som er tilpasset Platos ideer om kristendommen. Det latinske ordet for skyld er culpa, et ord noen ganger sett i lovlitteratur, for eksempel imea culpasom betyr "min feil (skyld)".

 Etymologi 
Skyldfølelse, fra OE gylt "forbrytelse, synd, skyld, fine," av ukjent opprinnelse, men noen mistenker en forbindelse til OE Gieldan "til å betale for, gjeld", men O.E.D. redaktører finne denne "godtas phonologically". Den feilaktige bruk for "følelse av skyld" er først registrert i 1690. "Skyld av foreningen" er først registrert i 1941. "Guilty" er fra O.E. Gyltig fra gylt.

 I litteraturen 

Skyldfølelse er et sentralt tema i John Steinbecks East of Eden, Fjodor Dostojevskijs Forbrytelse og straff , Tennessee Williams 'A Streetcar Named Desire, William Shakespeares skuespill Macbeth, Edgar Allan Poes "The Tell-Tale Heart» og «The Black Cat", og mange andre litterære verk. Det er et viktig tema i mange verk etter Nathaniel Hawthorne, og er en nesten universell bekymring for romanforfattere som utforske indre liv.

 I Bibelen 
Skyld i den kristne Bibelen er ikke bare en følelsesmessig tilstand, men er en juridisk tilstand som fortjener straff. Det hebraiske gamle testamentet har ikke et unikt ord for skyld, men bruker et enkelt ord for å betegne: "Synd, skyld det, straffen grunn til det, og et offer for det". Den greske nye testamentet bruker et ord for skyld som betyr "å stå utsatt for dom for synd" (f.eks Romerbrevet 3:19). Skyld kan ikke utbedres i Bibelen og synd må alltid straffes. Enkeltpersoner kan unnslippe skyld på om en annen tar straffen i stedet for dem, som Jesus Kristus gjorde på korset.

 Rettsmidler 
Skyldfølelse kan noen ganger avhjelpes ved straff (en felles handling og rådet eller påkrevd i mange lovlige og moralske koder); tilgivelse (som i transformativ rettferdighet), noe som gjør det godt igjen , eller oppriktig anger (som med skriftemål i katolisisme eller restorativ rettferdighet). Skyld kan også avhjelpes gjennom intellektualisering eller kognisjon. Lov vanligvis ikke godta agentens selvstraff, men noen gamle koder fikk: i Athen, de tiltalte kunne foreslå sitt eget rettsmiddel, som kan faktisk være en belønning, mens anklageren foreslått en annen, og juryen valgte noe i mellom. Dette tvang de tiltalte til å effektivt satse på sin støtte i samfunnet, som Sokrates gjorde da han foreslo "kost og losji i rådhuset" som sin skjebne. Han tapte, og drakk giftkjeks, en gift, som anbefalt av anklageren hans.

Se også
Skyld (jus)

Kategori:Psykologi