Karel De Gucht

Karel Lodewijk Georgette Emmerence De Gucht (født 27. januar 1954 i Overmere) er en belgisk jurist og politiker og tidligere utenriksminister i landet. Fra 2010 til 2014 var han  kommissær for handel i Europakommisjonen. 2009–2010 var han ansvarlig för bistandsspørsmål.

Liv og virke
 Bakgrunn
Karel De Gucht var sønn av en gårdbruker fra Overmere. Han fikk i 1971 sin slutteksamen fra Athénée royal i Aalst i Øst-Flandern. I 1976 fikk han sin advokatlisens fra Vrije Universiteit Brussel. 

Ved siden av sin karriere som skrankeadvokat engasjerte han seg i politikken.
 Politiker 
De Gucht var medlem av Europaparlamentet 1995-1999, Flanderns parlament 1999-2003 og fra 2003 av det føderale parlamentet i Belgia. 

Han representerte det liberale partiet Vlaamse Liberalen en Democraten. Han var dette partiets leder fra 1999 til 2004. Han ble tvunget til å gå av som partileder etter uenighet med partikollega og statsminister Guy Verhofstadt om et forslag om å gi statsborgerløse innvandrere stemmerett i kommunevalg, De Gucht var imot det. Uenigheten skadet partiets rykte alvorlig, noe som viste seg i regionvalget i 2004 i Belgia. 

Tross dette ble De Gucht utpekt til utenriksminister samme år da hans forgjenger Louis Michel ble utnevnt til EU-kommissær. 

I forbindelse med at Michel ble valgt inn i Europaparlamentet i 2009, etterfulgte De Gucht ham som EU-kommissær i Barrosos kommisjon, først en tid som bistandskommissær, og fra tidlig 2010 som handelskommissær.

Som handelskommissær orberedte og startet han frihandelsforhandlinger med USA, det såkalte Transatlantic Trade and Investment Partnership (TTIP). Han oppnådde viktige handelsavtaler, blant annet med Sør-Korea (2011), Colombia og Peru (2013), Mellom-Amerika, Singapore, Georgia, Moldavia og Ukraina (2014). I oktober 2014 inngikk han CETA, frihandelsavtalen med Canada og den første avtalen noensinne med et G7-medlem. Han hadde tilsyn med starten av handelsforhandlinger med Japan og Vietnam, gjenopptok samtalene med Mercosur og begynte forhandlinger om investeringsavtaler med Kina. Han inngikk også banebrytende økonomiske partnerskapsavtaler med Vest-Afrika (ECOWAS), Sør-Afrika (SADC) og Øst-Afrika (EAC), som til sammen dekket 75% av afrikansk økonomi.

De Gucht utførte sin endelige plikt som kommissær ved i Nairobi 31. oktober 2014 å undertegne avtalen med Eastern African Community (EAC), bestående av Burundi, Kenya, Rwanda, Tanzania og Uganda. Han spilte også en nøkkelrolle i inngåelsen av en assosiasjonsavtale mellom EU og Ukraina, som var en direkte utløsende årsak til Euromajdan og Verdeighetsrevolusjonen.

På slutten av sitt mandat nøt han et sterkt renomme i EU-kommisjonen på grunn av progresjonen i handelsporteføljen under mandatet og på grunn av hans faste engasjement i europeiske politiske spørsmål. På slutten av dette mandatet bestemte han seg for å forlate politikken, bortsett fra på lokalt nivå.

I 2010, 2012 og 2015 deltok De Gucht på Bilderbergkonferansen.

Publikasjomer
  ["Ketterijen – how do we survive our time?] Polis, 2017.
  ["Pluche – On the banalisation of the extreme right"], Houtekiet, 2007.
  ["The future is free – On liberalism in the 21st century"], Houtekiet, 2002.
  ["The end of religious and philosophical pillars in society – Tuscany conversations"]- with MEP Johan Van Hecke, Houtekiet, 2001.
  ["No man is an island – On democracy, liberty and human rights"], with Dirk Sterckx MEP, Houtekiet, 1999.
 , Praeger Publishers, 1991.

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:Belgiske politikere
Kategori:Belgiske jurister
Kategori:Europakommissærer
Kategori:Personer fra distriktet Dendermonde