Vilhelm II av Nederland

Vilhelm II, Willem Frederik George Lodewijk (1792–1849), var konge av Nederland 1840–1849. Han gjorde tjeneste under Wellington mot franskmennene i Spania og som kronprins var han øverstbefalende over de nederlandske troppene under slaget ved Waterloo.

I hans regjeringstid ble statsfinansene stabilisert, delvis ved hjelp av overskuddet fra koloniene i Ostindia. Politisk var han konservativ, men han bøyde seg allikevel for de liberale reformkravene etter februarrevolusjonen i 1848. Han underskrev den nye grunnloven (grondwet) for Nederland som var ført i pennen av Johan Rudolph Thorbecke. Det ble innført et parlament med to kamre.  

 Liv og virke 
 Bakgrunn 
Vilhelm II var sønn av prins Wilhelm Friedrich von Oranien-Nassau, den senere kong Vilhelm I av Nederland. Han fikk sin formasjon ved militærakademiet i Berlin, og studerte så ved University of Oxford

 Militær karriere, kronprins 
Han trådte så inn i engelsk miltærtjeneste. Under krigen på den pyreneiske halvøy var han adjutant for hertugen av Wellington. 

Som kronprins av Nederlandene ledet han i 1815 den nederlandske hær og kjempet mot keiser Napoleon i slaget ved Quatre Bras og slaget ved Waterloo, der han sent på ettermiddagen den 18. juni ble lett såret på det sted der Løvehaugen nå står. Wellington sa senere om ham: «Prinsen er en modig ung mann, det er også alt …». Hans tropper kalte ham en smule nedlatende «slanke Billy».
I 1830, ved utbruddet av den belgiske revolusjon, begav prinsen seg straks til Belgia, der han gikk ut over sine fullmakter og anerkjente Belgias selvstendighet den 16. oktober. Kongen misbilliget dette, og prinsen dro så til England. 

I 1831 overtok han atter kommandoen over den nederlandske hær, som han førte med fremgang i august i felt mot belgierne. Men så intervenerte Frankrike, og han måtte trekke seg tilbake. Senere hadde han overkommandoen over den nederlandske observasjonsarmé ved den belgiske grense.

 Konge 
Etter at faren takket av som konge den 7. oktober 1840, tok Vilhelm II over styringen, og ledet regjeringen med fast ror. Den voksende finansielle nød prøvde han å møte med gjennomgripende tiltak. Han motsatte seg imidlertid iverksettelse av de nødvendige politiske reformer, helt til han under inntrykk av revolusjonene i 1848 forhandlet med ministerpresident Johan Rudolph Thorbecke innvilget innføring av en forfatning som etablerte det parlamentariske monarki. Det heter at Vilhelm II forvandlet deg fra én dag til den neste fra konservativ til liberal. 

Etter at han døde året etter, ble han etterfulgt av sin sønn Vilhelm III.

Vilhelm II hadde en forkjærlighet for byen Tilburg i Noord-Brabant, og bygde et palass der i 1847. 

Han ble gravlagt 4. april 1849 i Delft i Nieuwe Kerk, i kongeslektens familiekrypt.

 Barn 
 Vilhelm III av Nederland (1817–1890) 
 Alexander (1818– d. på Madeira 1848) 
 Henrik av Nederland (1820–1879) , gift med 1) Amelie av Sachsen-Weimar (1830–1872) , 2) Marie av Preussen (1855–1888) 
 Ernst Casimir (1822) 
 Sophia (1824–1897), gift med storhertug Karl Alexander av Sachsen-Weimar

 Referanser 

 Litteratur 
 Jan G. Kikkert: De drie Oranje Koningen. Willem I, Willem II, Willem III. 2. Druck. Aspekt, Soesterberg 2010, ISBN 978-90-5911-910-9.

 Eksterne lenker 

 Biografi i Nordisk Familjebok

Kategori:Kongelige nederlendere
Kategori:Huset Oranien-Nassau
Kategori:Personer fra Haag
Kategori:Nederlandske monarker