Alfred de Musset

Alfred de Musset (1810–1857) var en fransk forfatter, poet og dramatiker. Han regnes for å være en av de fremste blant de franske romantikerne. Sammen med sin poesi er han kjent for å ha skrevet den selvbiografiske La Confession d'un enfant du siècle («Bekjennelser av et barn i århundret») i 1836. Tuohey, Robert T.  (2006): «Chessville - Alfred de Musset: Romantic Player»  , Chessville.com

 Liv og virke 
Musset vokste opp i Paris som sønn av velbeslåtte adelige foreldre. Etter at han hadde tatt artium med glans startet han å studere jus og deretter medisin. Han var umotivert og opptrådte som en levemann og en bråmoden dikter, som fra 1828 vanket i Victor Hugos litterære krets «Cénacle».

Allerede i 1830 kom diktsamlingen Contes d'Espagne et d'Italie («Spanske og italienske fortellinger») i en formfullendt romantisk stil, full av eksalterte følelser. Etter at faren døde i en stor tyfusepidemi i 1832 besluttet han seg for å leve som forfatter, noe arven gjorde mulig. 

I 1833 ble han kjent med den seks år eldre romanforfatteren George Sand og hadde et heftig, men kortvarig  kjærlighetsforhold med henne. Forholdet tok slutt på en reise til Italia vinteren 1833/34: da han ble syk i Venezia. Fortellingen om den berømte kjærlighetsaffæren med George Sand, som varte 1833-1835, er fortalt fra hans synspunkt i den selvbiografiske romanen, La Confession d'un enfant du siècle, og fra hennes synspunkt i Elle et lui. Den dype krisen som dette utløste hos Musset inspirerte ham til å skrive dikt fylt med typisk romantisk «weltschmerz», utgitt samlet i 1835 og 1837 som Nuits («Netter»).   

Musset skrev et teaterstykke allerede i 1830, som han etter fiaskoen med det første oppførte stykket La Nuit vénétienne («Den venetianske natten») planla bare for lesing, og publiserte i samlebind. 

Hans mest kjente stykker er Les caprices de Marianne («Mariannes luner», 1833), Fantasio (1834), On ne badine pas avec l'amour («Man spøker ikke med kjærligheten», 1834) og Lorenzaccio (1833/34). Disse stykkene oppføres av og til fremdeles.

I tillegg til de tallrike teaterstykkene og lyrikken skrev Musset en rekke fortellinger. I 1838 fikk han en beskjeden, men lite tidskrevende bibliotekarstilling som sikret ham en grunninntekt.

1830-årene var Mussets store tid, allerede i 1840-årene forårsaket alvorlig sykdom og hyppige depresjoner at han skrev lite og flyktet inn i kjærlighetsaffærer og alkoholmisbruk, som igjen forverret helsetilstanden. Likevel mottok han Légion d'honneur og opplevde en svært vellykket oppføring av stykket Un Caprice i 1847. I 1852 ble han valgt inn i Académie française etter to forgjeves forsøk i 1848 og 1850. Det hjalp sikkert at han støttet Louis-Napoléon Bonapartes nye regime

Mussets dramatikk står seg fortsatt. Etter fiaskoen med det første stykket skrev han ikke lengre i henhold til den fremherskende romantiske teaterdoktrinen, men etter egne klassisistiske forestillinger. Disse viste seg å være mer fremtidsrettet enn stykkene til hans mer suksessrike samtidige konkurrent, Victor Hugo, som knapt spilles lengre.

 Bibliografi 
 Poesi
 Contes d'Espagne et d'Italie, 1829
 Un Spectacle dans un fauteuil, 1832
 Poésies complètes, 1840
 Poésies nouvelles, 1850 
 Les Nuits (Nuits de mai, d'août, d'octobre, de décembre), 1835–1837
 Œuvres posthumes, 1860

 Drama
 La Nuit vénitienne, 1830; mislykket, fra dette tidspunkt og fram til 1847 ble hans drama utgitt, men ikke framført
 André del Sarto, 1833
 Les Caprices de Marianne, 1833
 Lorenzaccio, 1833
 Fantasio, 1834
 On ne badine pas avec l'amour, 1834
 La Quenouille de Barberine, 1835
 Le Chandelier, 1835
 Il ne faut jurer de rien, 1836
 Un Caprice, 1837; første gang framført i 1847, og ble en stor suksess, noe som førte til at andre av hans stykker ble satt opp
 Il faut qu'une porte soit ouverte ou fermée, 1845
 On ne saurait penser à tout, 1849
 Carmosine, 1850
 Bettine, 1851
 L'Âne et le Ruisseau, 1855

Romaner
 La Confession d'un enfant du siècle, 1836.
 Histoire d'un merle blanc, 1842.

 Filmer 
 Les enfants du siècle, Frankrike 1999, Regi Diane Kurys, hovedrolleinnehavere Juliette Binoche som George Sand og Benoît Magimel som Alfred de Musset.

 Litteratur 
Franskspråklig
 Musset, Paul de (1877): Biographie d'Alfred de Musset, Paris, Lemerre, [tome XI de l'édition des œuvres complètes publiée par Lemerre]
 Soupault, Philippe (1957): Alfred de Musset, Paris, Seghers
 Schwarz, Henry Stanley  (1931): Alfred de Musset : dramatiste, conteur, poète, New York, Prentice-Hall
 Thomasseau, Jean-Marie (1986): Alfred de Musset, Lorenzaccio, Paris, Presses Universitaires de France
 Toesca, Maurice (1970): Alfred de Musset ou l'amour de la mort, Paris, Hachette
 Tieghem, Philippe Van (1969): Musset, Paris, Hatier

Tyskspråklig
 Bahner, Werner (1960): Alfred de Mussets Werk. Eine Verneinung der bürgerlichen Lebensform seiner Zeit. Halle an der Saale: Verl. Sprache u. Literatur.
 Fabig, Angelika (1976): Kunst und Künstler im Werk Alfred de Mussets. Heidelberg: Winter. (= Studia Romanica; 28) ISBN 3-533-02509-8 
 Guthmüller, Bodo (1973): Die Rezeption Mussets im Second Empire. Frankfurt am Main: Athenäum. ISBN 3-7610-0217-3
 Kramer, Karin (1973): Alfred de Mussets Stellung zur Romantik. Göppingen: Kümmerle. (= Göppinger akademische Beiträge; 74) ISBN 3-87452-198-2

 Referanser 

 Eksterne lenker 




  Artikkel i «Namen, Titel und Daten der franz. Literatur»
  Kortbiografi om Alfred de Musset
  Alfred de Musset i Baden-Baden 
  Biblioweb : Biografie, Bibliografie, Analyse

Kategori:Franske forfattere
Kategori:Franske dramatikere
Kategori:Franske lyrikere
Kategori:Æreslegionen
Kategori:Medlemmer av Académie française
Kategori:Personer fra Paris