Dhammapada

Dhammapada (pāli: धम्मपद, Dhamapada; sanskrit: धर्मपद, Dharmapada, på norsk «den sanne læres ord») er en hellig tekst innenfor buddhismen. Teksten inneholder en rekke utsagn, som angivelig skal ha bli uttalt av Buddha selv ved ulike anledninger som svar på spørsmål. En kommentar av den sørindiske munken Buddhaghosa fra det 5. århundre inneholder 305 fortellinger som prøver å gi en kontekst til utsagnene. 

Av theravādaskolens hellige tekster, er Dhammapada uten tvil en av de mest leste og mest kjente. Dens popularitet har gjort den til en del av verdenslitteraturen.

I pali-versjonen består av teksten 423 vers fordelt på 26 kapitler. 

Dhammapada er del av Khuddakanikaya, som er den siste av de fem tekstsamlingene (nikaya) som utgjør Sutta Pitaka, «den andre kurven» i Tipitaka, theravadabuddhismens kanon av hellige tekster.

Verket finnes i flere ulike versjoner. Disse har ulik lengde og ulikt innhold. Disse er skrevet på Gāndhārī, på buddhistisk hybridsanskrit (Patna-versjonen), i en «søster-versjon» kjent som Udanavarga som finnes både i sanskrit og på tibetansk, og i en kinesisk versjon. I tillegg finnes tekstsamlingen Mahāvastu, med noe av det samme innholdet.

Kinesiske oversettelser
I den kinesiske buddhistiske kanon foreligger det to bevarte oversettelser av Dhammapada. Den første ble oversatt av Fǎjù (法炬) og Fǎlì (法立) under det vestlige Jin-dynastiet i regjeringstiden til Keiser Hui (269–307) i 4 bokruller under tittelen Făjìu pìyù jïng (法句譬喻經). Den består av 700 vers fordelt på 39 kapitler.Se Christian Witterns WWW Database of Chinese Buddhist texts: fa3 ju4 pi4 yu4 jing1 for en oversikt I flere av kapitlene er mellom 1 og 6 fortellinger (Apadānas) om Buddhas liv, som ellers er kjent fra Khuddakanikaya i pālikanonen, flettet inn. Totalt 68 slike fortellinger er gjengitt i teksten. Den andre ble foretatt av Vighna (維祇難) og Făjìu (法救) i året 424 e.Kr. i to bokruller under tittelen Făjìu jīng (法句經).Taishō Shinshū Daizōkyō (大正新修大藏經), bind 4, tekst nr 210Tripitaka Koreana, bind 30, tekst nr 1021Zhōnghuá dàzángjīng (大日本續藏經), bind 52, tekst nr 1110 Nanjio, tekst nr 1365 Den bestod opprinnelig av 500 vers i 26 kapitler, som etterhvert ble utvidet til 752 vers fordelt på 39 kapitler.Se Christian Witterns WWW Database of Chinese Buddhist texts: T04N0210 法句經 fa3 ju4 jing1 for en oversikt Det fremgår av tekstanalyser, at det indiske originalspråket ikke var sanskrit, men et middelindoarisk språk.

 Norske utgaver 
 Dhammapada; til norsk ved Kåre A. Lie. Solum forlag, 1976; Gyldendal, 1996; 2002. ISBN 82-05-30700-8
 Dhammapada; gjendiktning, noter og innledende essay ved Kåre A. Lie. Bokklubben, 2009. (Verdens hellige skrifter; 59). ISBN 978-82-525-7418-0
 Utdrag er gjengitt i boken Buddhas fortellinger, 2001.
 Et utvalg fra teksten er presentert i antologien Det står skrevet, redigert av Tor Åge Bringsværd. Pax forlag, 1997. ISBN 82-530-1921-1

Litteratur

Noter

 Referanser 
Maki 1958, side 115
Maki 1958, side 115-116
Maki 1958, side 116
Maki 1958, side 116-117
Maki 1958, side 118
Zürcher 1972, side 48

Kategori:Khuddakanikaya
Kategori:Dharmaguptaka
Kategori:Bokserien Verdens hellige skrifter