Funksjonsnedsettelse

Funksjonsnedsettelse er definert som tap av eller skade på en kroppsdel eller i en av kroppens funksjoner. En funksjonsnedsettelse kan være medfødt, være i form av en utviklingsforstyrrelse (ADHD) eller være midlertidig. Midlertidige nedsatte funksjonsevner kan for eksempel være i form av depresjon, bipolar lidelse eller funksjonstap eller skade som følge av rusavhengighet, overvekt eller utsendemessige forhold.

Funksjonsvanskene kan ha sin årsak i individets forutsetninger (individnivå) og kalles da gjerne funksjonsnedsettelse, eller i omgivelsenes manglende evne eller vilje til tilpasning (samfunnsnivå), og kalles da funksjonshemning. (Jf NOU 2001:22 «Fra bruker til borger» )

 Definisjon 
Funksjonsnedsettelse har ikke noen entydig definisjon, og kan brukes både om egenskaper hos individet, og om funksjonshemmende forhold i samfunnet.

Det er vanlig å dele inn funksjonsvansker i ulike undergrupper, for eksempel: 
 Orienteringsvansker: Medfører problemer med å orientere seg i det fysiske miljø når det ikke er tilrettelagt ved hjelp av lys, farger, kontraster og materialbruk, akustikk eller skilting. Orienteringsvansker kan ha sin årsak i synstap eller hørselstap, psykisk utviklingshemning (intellektuelle funksjonsvansker) og ulike former for lærevansker (dysleksi, kognititive forstyrrelser).
 Bevegelses-/forflytningsvansker: Medfører problemer med å bevege eller forflytte seg, eventuelt bruk av tekniske hjelpemidler som rullestol, krykker osv. Det kan også innbefatte redusert forflytningskapasitet på grunn av hjerte- og lungesykdommer e.l., eller redusert bevegelighet, at man ikke kan f.eks. bøye seg. Konsekvensene av bevegelses-/forflytningsvansker kan reduseres når omgivelsene legges til rette for alle, f.eks. at man unngår nivåforskjeller (trapper, bakker), med å ha automatiske døråpnere, hev- og senkbare betjeningsdisker osv.
 Skjulte funksjonsvansker: Kan f.eks. være kroniske sykdommer som astma, diabetes, cøliaki m.m., søvnforstyrrelser, psykiske lidelser/sykdommer (depresjon, etc), eller smertetilstander og Sittehemning: redusert sitteevne. Skjulte funksjonsvansker er som regel ikke synlige for andre, og kan medføre begrensninger og behov for tilrettelegging som blir vanskelig å oppnå forståelse for.
 En person som lider av sittehemning hører ikke inn under hovedgruppen bevegelsesvansker. Sittehemning berører ikke bare bevegelsesapperatet. Sittehemmede kan ikke sitte mer enn kort tid eller kan ikke sitte i det hele tatt. Dette er først og fremst en lidelse som rammer personer med alvorlige ryggproblemer og muskel- og skjelettproblemer. Sitte- og liggemuligheter for sittehemmede er en vesentlig del av tilgjengeligheten. Enkelte trenger mer ryggvennlige stoler for å kunne sitte, andre trenger liggemuligheter. Smertene forårsaker sittehemning ved at smertene blir så intense at sitting enten må begrenses eller fullstendig unngås.

 Juridisk definisjon 
Konvensjon om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne definerer nedsatt funksjons evne som følgende:Mennesker med nedsatt funksjonsevne er blant annet mennesker med langvarig fysisk, mental, intellektuell eller sensorisk funksjonsnedsettelse som i møte med ulike barrierer kan hindre dem i å delta fullt ut og på en effektiv måte i samfunnet, på lik linje med andre.Fra avsnittet over ser en at nedsatt funksjonsevne ikke forholder seg ikke til ett diagnose system, men at det er en nedsettelse som enten er fysisk, mental, intellektuell eller sensorisk, som på grunn av samfunnslaget barrierer hindrer en å fungere på lik linje med andre mennesker. Av dette kan en forstå at en skal funke på lik linje, ikke dårligere og ikke bedre, men nøyaktig på lik linje med andre. Merk ordlyden i Blant annet; dette gir indikasjon på at nedsatt funksjons evne ikke er begrenset til noe langvarig noe, men at det også kan være noe midlertidig (for eksempel graviditet, brukket fot, influensa, eller liknende).

 Historikk 
Det har skjedd en utvikling i forståelsen av begrepet funksjonshemning de siste tiår.NOU 2005: 8 – utredning om «Likeverd og tilgjengelighet» Det tradisjonelle synet har vært at funksjonshemning er en egenskap ved individet. Synet bygget på en biologisk/medisinsk modell for funksjonshemning, der funksjonshemningen ble ansett som et resultat av individuelle, biologiske forhold knyttet til sykdom, skade eller lyte. Ut fra dette synet skulle funksjonshemning møtes med medisinsk behandling og rehabilitering, for om mulig å «rette» individets problem.

Dette synet har lenge møtt betydelig kritikk. Kritikken er rettet mot at det biologisk/medisinske synet ikke tar hensyn til at omgivelsene har avgjørende betydning for om et biologisk eller medisinsk forhold medfører en hemning. Samfunnets utforming og den konkrete situasjonen vil være bestemmende for i hvilken grad den enkelte opplever å være funksjonshemmet. En rullestolbruker er mindre funksjonshemmet i et miljø uten trapper, en blind er ikke funksjonshemmet når hun snakker i telefonen, og en sittehemmet er mindre funksjonshemmet når det er benker å ligge på i et lokale. Funksjonshemning er med andre ord ikke bare knyttet til individuelle egenskaper og biologiske forhold, men også i større eller mindre grad til situasjonen og omgivelsene. Denne relasjonelle forståelsen gjenspeiles i økende grad i definisjonen av funksjonshemning i offentlige dokumenter. I en stortingsmelding defineres funksjonshemming slik: 
«Funksjonshemning oppstår når det foreligger et gap mellom individets forutsetninger og omgivelsenes utforming eller krav til funksjon.» Funksjonshemning er med andre ord ikke en individuell egenskap, men et forhold eller en situasjon som kan oppstå i et individs møte med samfunnet. Utvalget slutter seg til hovedtrekkene i denne forståelsen av funksjonshemning.

 I arbeidslivet 
I oktober 2019 stilte Jonas Gahr Støre i høstens første spørretime spørsmål til daværende statsminister Erna Solberg om regjeringen gjorde nok for å få funksjonshemmede i arbeid, under henvisning til at antall uføre ville stige med 25.000 i 2020, og utgiftene til uføretrygd overstige 100 milliarder kroner.<ref>[https://frifagbevegelse.no/nyheter/hva-gjor-regjeringen-for-a-inkludere-25000-nye-ufore-det-matte-solberg-svare-pa-6.158.654382.dc68295500 «Hva gjør regjeringen for å inkludere 25.000 nye uføre?» NTB, 9. oktober 2019 frifagbevelse]</ref>

I 2018 hadde Solberg-regjeringen vedtatt at 5 % av nyansatte i staten skulle ha nedsatt funksjonsevne eller «hull i CV'en». I november 2023 fjernet Støre-regjeringen kravet. I 2019 ble 274 og i 2020 333 personer med nedsatt funksjonsevne eller «hull i CV'en» ansatt i ett av departementene. Selv om arbeidsministeren hadde uttalt at flere måtte i arbeid, ble ordningen opphevet og kravet fjernet. En årsak var at det statlige tariffområdet aldri nådde over 2,5 %. I stedet gikk man inn for at personer med midlertidig lønnstilskudd kunne tas inn uten utlysning.Thomas Spence: «Regjeringen dropper inkluderingsdugnaden», Aftenposten BT, 2. november 2023

I desember 2022 sa et flertall på Stortinget nei til å ta FN-konvensjonen om funksjonshemmedes rettigheter inn i norsk lovverk. Konvensjonen var ratifisert av Norge, men verken Ap, Sp, Høyre eller Frp ville oppdatere lovverket, mens SV, Rødt og Venstre stilte seg positive.«Stortinget sier nei til å lovfeste funksjonshemmedes rettigheter», NTB, Dagsavisen 5. desember 2022

 Funksjonsnedsettelse 

Etter denne forståelsen beskriver begrepet funksjonshemning altså ikke individuelle kjennetegn eller egenskaper. I norsk sammenheng er derfor begrepet funksjonsnedsettelse eller nedsatt funksjonsevne introdusert, som en betegnelse på visse individuelle biologiske eller medisinske forhold. I den nevnte stortingsmeldingen legges følgende forståelse av nedsatt funksjonsevne til grunn:

«Med nedsatt funksjonsevne menes tap av eller skade på en kroppsdel eller i en av kroppens funksjoner. Dette kan for eksempel dreie seg om nedsatt bevegelses-, syns- eller hørselsfunksjon, nedsatt kognitiv funksjon, eller ulike funksjonsnedsettelser på grunn av allergi, hjerte- og lungesykdommer.» 
Begrepene funksjonsnedsettelse og redusert funksjonsevne anses for å være synonyme med nedsatt funksjonsevne.

 Verdens helseorganisasjons klassifisering 

Verdens helseorganisasjon (engelsk World Health Organization, WHO) har utarbeidet en klassifisering, International Classification of Functioning, Disability and Health (ICF), som er ment å tjene som analyseverktøy både ved behandling, forskning og ved utformingen av politikk. ICFs arbeid bygger på at funksjonshemming er et komplekst fenomen som ikke kan forklares ved hjelp av en rent medisinsk modell, og heller ikke forstås ut fra en rent sosial modell basert på at funksjonshemning utelukkende er samfunnsskapt:

«Disability is a complex phenomena that is both a problem at the level of a person’s body, and a complex and primarily social phenomena. Dis­ability is always an interaction between features of the person and features of the overall context in which the person lives, but some aspects of disability are almost entirely internal to the person, while another aspect is almost entirely external.»

Ifølge ICF består funksjonshemning av tre elementer: funksjonsnedsettelse («impairment»), aktivitetsbegrensning («activity limitation») og deltak­elsesbegrensning («participation restriction»). Både individuelle forhold og samfunnsforholdene som omgir individet, er faktorer som på ulik måte påvirker disse elementene.

Funksjonsnedsettelse er ifølge ICF problemer i kroppsfunksjon eller struktur, som avvik eller tap. Funksjonsnedsettelser er et biologisk/medisinsk forhold, som er knyttet til en del av individet. Med andre ord tilsvarer funksjonsnedsettelse det man etter den biologisk/medisinske forståelsen tidligere kalte funksjonshemning.

Aktivitetsbegrensning er ifølge ICF vanskeligheter et individ kan ha med å utføre bestemte aktiviteter. Aktivitetsbegrensning er en mulig individ­uell følge av funksjonsnedsettelsen, men trenger ikke nødvendigvis oppstå. Dette elementet er knyttet til individet i sin helhet, og individets egenskap­er.

Deltakelsesbegrensning er ifølge ICF problemer et individ kan oppleve i sin livsutfoldelse. Samfunnets holdninger, fysiske og sosiale miljø vil spille en viktig rolle for om en person med nedsatt funksjonsevne, og eventuelt med aktivitetsbegrensning, opplever deltakelsesbegrensning. Deltakelsesbegrensning dreier seg om individet i møte med samfunnet.

 Modeller for forståelse av funksjonshemning  
For en grundig gjennomgang av ulike forståelsesmodeller anbefales artikkelen «Hva vil det si å være funksjonshemmet?»«Hva vil det si å være funksjonshemmet» fra Nasjonalt dokumentasjonssenter for personer med nedsatt funksjonsevne.

Den medisinske modellen for funksjonshemming ser funksjonshemning som et problem for personen, direkte forårsaket av sykdom, traumer eller andre helseforhold som derfor påkrever betydelig medisinsk pleie i form av individuell behandling av profesjonelle. I den medisinske modellen er kurering målet, eller individets tilpasning og atferdsforandring som ville lede til an almost-cure eller effektiv kur. I den medisinske modellen er (medisinsk) omsorg og bistand hovedfokuset, og på det politiske planet blir hovedpoenget å modifisere eller reformere (helse-)politikk.

Den sosiale modellen for funksjonshemning ser funksjonshemning vesentlig som et sosialt årsaksproblem, og mer grunnleggende som et spørsmål om full inkludering av individer i samfunnet (se Inkludering (rettigheter til funksjonshemmede)).Modellen argumenterer for et skarpt skille mellom individ- og samfunnsnivå. Individets forutsetninger med eventuelle funksjonsbegrensninger er i utgangspunktet gitt, og kan eventuelt avhjelpes med individuelle tiltak i form av hjelpemidler, støtteordninger osv. Samfunnets manglende evne og vilje til å romme hele den menneskelige variasjon forutsetter politiske/samfunnsmessige løsninger, som universell utforming, lovgivning som forbyr diskriminering osv. Ut fra denne modellen er det ikke gitt at en funksjonsnedsettelse hos individet nødvendigvis medfører funksjonshemning i møte med samfunnet – eller omvendt. Eksempelvis kan en psykisk sykdom innebære opplevd redusert funksjonevne hos en person, uten å medføre (vesentlige) sosiale eller arbeidsmessige deltakelsesvansker. Et annet individ – frisk etter psykisk sykdom – kan oppleve diskriminering eller utestengning på grunn av uvitenhet, fordommer og usikkerhet hos omgivelsene overfor sin status som tidligere psykiatrisk pasient.

Hovedbudskapet innen den sosiale modellen kan oppsummeres i følgende sitat fra tidligere spesialrådgiver i FN Bengt Lindquist:«Funksjonshemmede er ikke en gruppe i noen annen forstand enn at vi blir diskriminert og ekskludert fra store deler av samfunnet fordi vi har noen fysiske eller psykiske kjennetegn som andre mennesker gjenkjenner og definerer som avvik eller «funksjonsnedsettelse». Det eneste vi har felles, vi som puttes i denne kategorien, er nettopp dette at vi blir diskriminert og utestengt.»

 Kjente funksjonshemmede personer 
 Cato Zahl Pedersen – ble profesjonell idrettsutøver etter skade i høyspentulykke 
 Franklin D. Roosevelt – bevegelseshemmet på grunn av polio
 Ludwig van Beethoven – døv i sine senere år
 Stevie Wonder – blind
 Helen Keller – døv og blind
 Stephen Hawking – ALS (amyotrofisk lateralsklerose)
 Guro Fjellanger – født med ryggmargsbrokk, tidligere miljøvernminister (1997–2000)

 Referanser  

 Se også 
 Menneskerettigheter
 Likestilling
 Forskjellsbehandling/diskriminering
 Paralympiske leker
 Handikapp-parkering

 Litteratur  
 Ivar R. Mæhle, Jarle Eknes og Gunnar Houge (red.) Utviklingshemming - Årsaker og konsekvenser'' Universitetsforlaget 2018  ISBN 9788215030876

 Eksterne lenker 

 Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon
 Unge funksjonshemmede
 Norges Handikapforbund
 Ryggforeningen i Norge
 Handicapsiden.no Portal for handikappede og funksjonhemmede og for folk flest 
 Frambu-Senter for sjeldne funksjonshemninger


Kategori:1000 artikler enhver Wikipedia bør ha