Przewalskihest

Przewalskihesten (Equus ferus przewalskii) eller takhi - av mongolsk  takhi, kinesisk  yehmah/yěmǎ) var lenge regnet som verdens siste overlevende villhest , men nye studier har reist tvil om dette. Underarten er meget sjelden og sterkt truet av utryddelse, selv om det eksisterer et program for å sikre fortsatt eksistens.

 Taksonomi 
miniatyr|venstre|Przewalskihester er også satt ut andre steder enn i Mongolia, men kun i viltreservater. Disse befinner seg i et viltreservat i Lelystad i Nederland
miniatyr|venstre|Przewalskihest i et viltreservat i Ukraina
Przewalskihesten ble først beskrevet av den russiske soldaten, oppdageren og geografen Nikolai Przhevalsky (1839–1888) på 1800-tallet og beskrevet som E. przewalskii i 1881.

Przewalskihesten har 66 kromosomer, i motsetning til hester flest som har 64 kromosomer. Hybridisering med vanlige hester vil gi avkom med 65 kromosomer, som det er lite sannsynlig vil bli fertile.

En studie publisert i 2018 reiser tvil om przewalskihestens opphav. Studien viser at przewalskihesten mest sannsynlig ikke nedstammer direkte fra villhesten, men mer sannsynlig fra tidlig domestiserte hester i Botai-kulturen, som eksisterte i Sentral-Asia (Kasakhstan) for omkring  siden. Przewalskihesten må i så fall ha forvillet seg på et senere tidspunkt.

Den 6. september 2020 meldte Time at San Diego Zoo Global Frozen Zoo hadde lykkes med å klone en przewalskihest ved et veterinærinstitutt i Texas. Selve kloningen foregikk med bevart DNA fra en hann som ble kryo-bevart ved San Diego Zoo i 1980. Det klonede føllet har fått navnet «Kurt», etter dr. Kurt Benirschke som grunnla San Diego Zoo Global Frozen Zoo.

 Biologi 
Przewalskihesten, som lokalt i Mongolia kalles takhi (som betyr ånd), minner om en fjordhest i utseende, men den er fysisk mindre og har en mer tønneformet kroppsbygning enn andre hester. Skulderhøyden er cirka  og kroppslengden cirka . Vekten ligger rundt .

I likhet med fjordhesten har også przewalskihest stående kortvokst (stri) man. Przewalskihesten var utbredt i Mongolia og i tilstøtende landområder på Kinas side av grensen mellom disse landene, og da spesielt i enkelte områder av Gobiørkenen.

Den eurasiske villhesten døde ut i vill tilstand på 1960-tallet, men 13 eller 14 individer overlevde i dyrehager rundt om i verden, hvorav dagens przewalskihester er etterkommere av 12 av dem. Den tyske zoologen Friedrich von Falz-Fein var den første som fanget en przewalskihest og klarte å få den til å formere seg i fangenskap. Etterkommere av hans avl dannet siden grunnlaget for å restituere villhesten, som nå bare overlever i egenskap av przewalskihesten. I 1945 var populasjonen av villhester i fangenskap på 31 dyr, et antall som etter planmessig avl var økt til cirka 150 dyr på begynnelsen av 1990-tallet. Eksemplarer etter dette avlsarbeidet har siden blitt ført tilbake til sitt naturlige habitat i Mongolia, der villhesten nå trives og formerer seg fritt i naturen. Et program for å sikre artens framtid som villhest er også igangsatt.

Przewalskihesten døde faktisk ut i vill tilstand og måtte gjenskapes, basert på eksemplarer som overlevde i ulike dyrehager rundt om i verden. En liten gruppe slike hester er siden gjenintrodusert i Mongolia, der hestene nå lever fritt igjen. For å bevare denne unike villhesten har man beskyttet hestens naturlige beiteområder som nasjonalpark.

I 2005 ble denne villhestbestanden beregnet til 258 dyr. Per januar 2008 var det ifølge IUCN omkring 325 frittlevende przewalskihester i Mongolia. I tillegg finnes det omkring 120 slike villhester som brukes i avl av kinesiske myndigheter. Per 1. januar 2014 var det totale antallet (både frittlevende og i fangenskap) hester oppe i , hvorav 883 hingster og  hopper (4 hester hadde ukjent kjønn). Det frittlevende antallet i Mongolia var oppe i 387 individer.

En flokk Przewalskihesten finner man i Cévennes National Park, Massif Central, i Frankrike. Flokken var i 2022 på ca. 30 hester som senere skal flyttes til sine naturlige leveområder i Mongolia.

Det finnes også en flokk som virker til å trives i Tsjernobylområdet i Ukraina. Hesterasen ble satt ut der på 1990-tallet, og i 2018 ble det født minst 22 føll 

 Referanser 
Madeleine Carlisle (2020) First Clone of Endangered Przewalski’s Horse Born in Conservation Effort to Save the Species. TIME, September 6, 2020. Besøkt 2020-09-07

Gaunitz, C., Fages, A., Hanghøj, K., Albrechtsen, A., Khan, N., Schubert, M., ... & de Barros Damgaard, P. (2018). Ancient genomes revisit the ancestry of domestic and Przewalski’s horses. Science, 360(6384), 111-114. DOI: https://doi.org/10.1126/science.aao3297

Sarah Gibbens (2018)  How DNA Proved Wild Horses No Longer Exist. National Geographic. 2019-10-03.

King, S.R.B., Boyd, L., Zimmermann, W. & Kendall, B.E. 2015. Equus ferus ssp. przewalskii (errata version published in 2016). The IUCN Red List of Threatened Species 2015: e.T7961A97205530. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2015-2.RLTS.T7961A45172099.en. Downloaded on 07 September 2020.

Clare Kingston (2005) «An extraordinary return from the brink of extinction for worlds last wild horse». Innovations report, 20.12.2005. Besøkt 2020-09-07

«Przewalski's horse.» Merriam-Webster.com Dictionary, Merriam-Webster, https://www.merriam-webster.com/dictionary/Przewalski%27s%20horse. Accessed 28 Oct. 2024.

Elizabeth Pennisi (2018) Ancient DNA upends the horse family tree. Science. 2019-10-03.

Smithsonian (2020) Przewalski's horse. Smithsonian’s National Zoo & Conservation Biology Institute. Besøkt 2020-09-07

 Eksterne lenker 


Kategori:Hester