Falklandssmett

Falklandssmett (Troglodytes cobbi) er en monotypisk sangfugl (Passeri) i gjerdesmettfamilien (Troglodytidae), der den er én av 18 arter som inngår i slekten Troglodytes. Arten er livskraftig og endemisk til noen av de mindre øyene i Falklandsøyene, en øygruppe i Sør-Atlanteren et stykke øst for den sørøstre kysten av Argentina i Sør-Amerika.

BirdLife International anslo i 2017 (basert på estimater fra 2000 og 2008) at den totale populasjonen med falklandssmett talte omkring  () voksne individer og var stabil. Nye populasjonsdata har imidlertid ikke blitt tilført siden 2000.

 Taksonomi 
Falklandssmett regnes ofte som konspesifikk med hussmett (T. aedon), clarionsmett (T. tanneri) og cozumelsmett (T. beani), men skiller seg imidlertid fra disse gjennom sin store størrelse, fjærdrakt, økologi, vokalmønster og genetiske sammensetning, noe som bekrefter at T. cobbi representerer den eldste slektslinjen av nålevende spurvefugler (Passeriformes) på Falklandsøyene.

Taksonomien for hussmett har blitt ansett som svært kompleks. Noen tidligere klader med underarter er nå løftet til selvstendige arter, ifølge Birds of the World. Disse vises med den norske navnebeskrivelsen i parentes i inndelingen lenger ned på siden, siden ingen av dem har fått et offisielt norsk navn ennå.

 Biologi 
miniatyr|venstre|Falklandssmett ligner hussmett, men har kraftigere nebb og tarsalledd. Fjærdrakten er dessuten mer ensartet i farge og mønster.
Falklandssmett ligner hussmett, men har kraftigere nebb og tarsalledd. Fjærdrakten er dessuten mer ensartet i farge og mønster. Den største forskjellen er imidlertid den atferdsmessige, for mens husssmett vanligvis er svært godt tilpasset et menneskedominert landskap, unngår falklandssmett menneskelige bosetninger helt.

Falklandssmetten blir cirka  lang og veier typisk . Kjønnene er like, men ungfugler har rikere farger enn voksne, med beige undersider. Tilnærmet hvite flekker er ganske vanlig enkelte steder på fjærdrakten, for eksempel noe hvitt eller grått på hodet. Området mellom nebb og øynene, kinn og øredekkere er umerket gråbrune, uten tydelig øyestripe eller øyenbrynstripe (supercilium); kronen og nakken er gråbrune, ryggen og skuldrene varmere brune, gumpen lysere rustbrun; ytterkantene av primær- og sekundærfjærene er stripete svartaktig-grå og varm brun; halefjærene er varm brune med smale svartaktig-grå striper; undersiden er gråbrun, lysest på midten av halsen og det øvre brystet, og blir rikere og varmere på flankene og i buken; øynene er brune; nebbet svartaktig; benene mørkebrune.

Arten regnes som standfugl og lever bare på noen av småøyene rundt de større øyene i Falklandsøyene. Det antas at fuglene kan ha bevegelser mellom de aller nærmeste øyene. Artens primære habitat blir vanligvis forbundet med tussokgress (Poa flabellata), som vokser som enorme tuer og er en karakteristisk og veldig høy og tett plante som blant annet lever på Falklandsøyene, men fuglene forekommer også utenfor tussokbestandene, men bare i områder uten introduserte rovdyr. Dette inkluderer blant annet hauger med oppskyllet tang langs kystlinjene.

Dietten består av virvelløse dyr, men det er ikke publisert data om byttedyrene den fanger. Arten søker vanligvis etter mat i tussokgress; herunder også i sprekker i steiner og blant oppskylt tang på strender. Det er også registrert matsøk i pingvinhuler (Spheniscus magellanicus).

Sangen, fremført fra en iøynefallende plassering på en strandstein eller fra skjul et sted i tussokgresset, består vanligvis av en høy frasering av raske triller og fløyting blandet med lave summende toner, med en varighet på cirka 2 sekunder. Individuelle hanner har distinkte sanger med varierende mønster, langsomme triller gjentatt med 10 sekunders mellomrom eller kontinuerlig kvitring som varer opptil 20 sekunder. Kontaktlyder er skarpe og summende triller, som blir mer høyfrekvente, stakkato og eksplosive når fuglen er opphisset.

Kun noen få reir er beskrevet. Fuglene hekker normalt i tidsrommet september/oktober–desember, men paringssang er hørt fra slutten av august til midten av april; så sannsynligvis to kull per hekkesesong. Fuiglene er sterkt territoriale under hekking og trofaste til territoriet fra år til år. Reiret er som en oval ball, med en sideinngang som peker litt oppover, laget av tussokgress og selhår, tykt foret med fjær. Det plasseres vanligvis på eller nær bakken, med en maksimal høyde på 0,9 meter over grunnen, av og til i bunnen av en tussokgressklump, noen ganger i en steinsprekk eller også under en stor stein, og en gang observert i en sauefell hengende på et gjerde. Hunnen legger normalt 3–4 egg, som er rosaaktige og kraftig prikket med rødt eller lysebrunt; det finnes imidlertid ingen god informasjon om ruging og tiden frem til ungene blir flyvedyktige.

 Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Kroodsma & Brewer (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl, i henhold til Syvertsen et al. (2008, 2017, 2020). Eventuelle norske navn i parentes er kun uavklarte midlertidige beskrivelser.

 Passeriformes, spurvefugler
 Passeri, sangfugler
 Passerida
 Certhioidea
 Tichodromidae, murkryperfamilien 
 Sittidae, spettmeisfamilien
 Salpornithidae, greinkryperfamilien
 Certhiidae, trekryperfamilien
 Polioptilidae, myggsmettfamilien
 Troglodytidae, gjerdesmettfamilien
 Troglodytes
 T. aedon, hussmett
 T. beani, cozumelsmett
 T. martinicensis, (kalinagosmett)
 T. mesoleucus, (sanktluciasmett)
 T. musicus, (sanktvincentsmett)
 T. grenadensis, (grenadasmett)
 T. musculus, (sørhussmett)
 T. cobbi, falklandssmett (monotypisk), standfugl på de ytre småøyene i Falklandsøyene
 T. sissonii, socorrosmett
 T. tanneri, clarionsmett
 T. rufociliatus, rustbrynsmett
 T. ochraceus, okersmett
 T. solstitialis, andessmett
 T. monticola, santamartasmett
 T. rufulus, tepuismett
 T. troglodytes, gjerdesmett
 T. pacificus, barsmett
 T. hiemalis, vintersmett

 Referanser 
BirdLife International. 2017. Troglodytes cobbi. The IUCN Red List of Threatened Species 2017: e.T22724382A119150856. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2017-3.RLTS.T22724382A119150856.en. Accessed on 22 March 2025.

Hejl, S. J., J. A. Holmes, and D. E. Kroodsma (2020). Winter Wren (Troglodytes hiemalis), version 1.0. In Birds of the World (S. M. Billerman, Editor). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.winwre3.01

Kroodsma, D. & Brewer, D. (2020). Wrens (Troglodytidae). In: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona. (retrieved from https://www.hbw.com/node/52315 on 31 January 2020).

Kroodsma, D., Brewer, D. & Sharpe, C.J. (2020). Cobb's Wren (Troglodytes cobbi). In: del Hoyo, J., Elliott, A., Sargatal, J., Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona. (retrieved from https://www.hbw.com/node/58156 on 1 February 2020).

Syvertsen, P. O., Ree, V., Hansen, O. B., Syvertsen, Ø., Bergan, M., Kvam, H., Viker, M. & Axelsen, T. 2008. Virksomheten til Norsk navnekomité for fugl (NNKF) 1990-2008. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forening. www.birdlife.no (publisert 22.5.2008). Besøkt 2016-04-10

Syvertsen, P.O., M. Bergan, O.B. Hansen, H. Kvam, V. Ree og Ø. Syvertsen 2017: Ny verdensliste med norske fuglenavn. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider: http://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/om.php

Syvertsen, P. O., Bergan, M., Hansen, O. B., Kvam, H., Ree, V. & Syvertsen, Ø. 2020. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider. URL: https://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/

Woods, R. 2000. Update on Cobb's Wren. Warrah 17: 11.

 Eksterne lenker 


Kategori:Gjerdesmetter
Kategori:Falklandsøyenes endemiske fauna
Kategori:Falklandsøyenes fugler