Flyktningkonvensjonen

FlyktningkonvensjonenFN-sambandet. Flyktningkonvensjonen. Besøkt 19. november 2018., også kalt FNs konvensjon om flyktningers stilling, er en konvensjon som ble utarbeidet av De forente nasjoner (FN) i kjølvannet av annen verdenskrig for å sikre at alle flyktninger får de universelle menneskerettigheter som FN formulerte i 1948 (Menneskerettighetserklæringen).

Konvensjonen ble vedtatt av FNs generalforsamling 28. juli 1951 og trådte i kraft 22. april 1954, etter at 35 stater hadde ratifisert den.

Flyktningkonvensjonen definerer i artikkel 1a hvem som regnes som flyktning og gir alle flyktninger rett til å søke beskyttelse mot forfølgelse. Det er opp til den enkelte stat å bestemme hvem som omfattes av vilkårene, men dette tolkes ulikt av de enkelte statene.

Non refoulement-prinsippet i artikkel 33 er mest sentralt i beskyttelsen og er forbudet mot å returnere flyktninger til hjemlandet sitt eller til et annet utrygt område. Flyktningkonvensjonen gir også noen viktige rettigheter for flyktninger som rett til arbeid, utdanning, rett til å organisere seg og tilgang til landets domstoler.

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 «Konvensjon om flyktningers stilling», fra Lovdata
 FNs høykommissær for flyktninger

Kategori:Internasjonale avtaler
Kategori:Utlendingsrett
Kategori:Flyktninger
Kategori:FN