Mongolske språk

Mongolske språk er en språkgruppe som tales i Mongolia, i Indre Mongolia, Xinjiang og Qinghai i det østlige Sentral-Asia, Gansu, Ningxia og Heilongjiang i Folkerepublikken Kina, Burjatia i russisk Sibir, provinsen Herat i Afghanistan og i den russiske republikken Kalmykia, nordvest for Det kaspiske hav. Mongolske språk tales av omkring 6 millioner mennesker. Språkene innbefatter mongolsk, et østmongolsk språk, som er hovedspråket i de fleste deler av Mongolia. Det tales av 5,7 millioner mennesker (2005) i Mongolia og Indre Mongolia. 

Mongolske språk kan inndeles i seks undergrupper: Nordøstlig mongolsk (dagur), nordmongolsk (burjatisk og khamnigansk), sentralmongolsk, sørøstmongolsk (monguorisk, wutunsk, bonanisk, kangjiansk og dongxiangsk), sørlig sentralmongolsk (østyugurisk) og sørvestmongolsk (mogholisk). Sentralmongolsk er igjen inndelt i østmongolske språk (khalkisk og ordisk), vestmongolske språk (kalmukkisk og oiratisk), chakarisk og sørmongolske språk (khorchinsk, kharchinsk, baarinsk og shilingolsk).

Alle historisk kjente mongolske språk er utgått fra urmongolsk. Dette språket er ikke dokumentert, men er et hypotetisk urspråk som er rekonstruert av språkforskere. Det eldste dokumenterte mongolske språk er middelmongolsk. Dette var språket til Djengis Khan og mongolriket, og var i bruk fra 1200-tallet til 1400-tallet. Klassisk mongolsk var i bruk fra omkring 1700 til omkring 1900, og ble benyttet i oversettelsen av de tibetanske buddhistiske tekstsamlingene Kangyur og Tengyur.

I en særstilling står de paramongolsk språkene tabgachisk og khitansk. Disse språkene er for forskjellige fra historisk kjente mongolske språk til at de kan ha sin opprinnelse i urmongolsk; imidlertid blir det antatt at paramongolske språk og urmongolsk er utgått fra et felles urspråk.

I Mongolia skrives mongolsk med kyrillisk ortografi (Монгол Хэл), mens man i det Indre Mongolia benytter den vertikale uighuriske skriften (Mongγol Kele).

«Den altaiske språkfamilie»

Områdene i og omkring det mongolske platå har i mange tusen år vært multietnisk. Flere etniske grupper har sameksistert i dette området og har påvirket hverandre språklig. Dette blir hevdet av kinesiske historikere fra før vår tidsregning, og er blitt bekreftet av arkeologi og genetiske studier.

I grove trekk kan vi si at området har vært bebodd av tyrkere i vest, av mongoler i midten og av tungusere i øst. Disse folkene har gitt opphav til tre store språkgrupper: Tyrkiske språk, mongolske språk og tungusiske språk. I tillegg har dette området vært bebodd av talende av jenisejiske språk og uralske språk.

Mongolske språk ble tidligere gruppert sammen med tyrkisk og tungusisk, som en del av den større altaiske språkfamilien. Denne hypotetiske språkfamilien var oppkalt etter Altajfjellene i det vestlige Mongolia. I videre forstand omfattet altaisk også koreansk og japoniske språk. Idéen om en altaisk språkgruppe som omfattet tyrkisk, mongolsk og tungusisk, ble første gang publisert i 1730 av Philip Johan von Strahlenberg (1676–1747), en svensk offiser som var en omreisende i det russiske imperium. Teorien ble videreutviklet av den østerrikske språkforskeren Anton Boller (1811–1869), som inkluderte japansk i familien. I 1920-årene forsvarte den finsksvenske språkforskeren Gustaf John Ramstedt (1873–1950) og den russiske språkforskeren Jevgenij Polivanov (1891–1931) inkluderingen av koreansk i den altaiske familien. De påviste språklig samkvem mellom Goguryeodynastiet i Korea (고구려, 37 f.Kr. – 668 e.Kr.) og de to kongedømmene Khitan og Rouran, som ble betraktet som urmongolske. I 1844 la den finske språkforskeren Matthias Castrén (1813–1852) frem en teori om ural-altaiske språk. Den russiske historiske lingvisten Sergej Starostin (1953–2005) uttalte i 2003 at dette er «en ide som nå er fullstendig forkastet».

Den altaiske hypotesen forutsatte at tyrkisk, mongolsk, tungusisk, koreansk og japansk var utgått fra et uraltaisk moderspråk. Men denne hypotesen har vært omstridt, og idag blir den forkastet av de fleste språkforskere. I stedet for å snakke om en språkfamilie betrakter mange språkforskere altaiske språk som en språkbunt: Ulike språk har dannet fellestrekk og likheter gjennom innbyrdes interaksjon eller språkkontakt. Denne hypotesen ble fremsatt av den engelske orientalisten Gerard Clauson (1891–1974) i 1956, og av den tyske turkologen Gerhard Doerfer (1920–2003) i 1963.

Selv om hypotesen om den altaiske språkfamilie stort sett er forkastet, er den viktig å nevne. Det er nemlig ikke mulig å forstå de mongolske språk uten å se dem i sammenheng med de språk de har hatt samkvem med. I den grad det er mulig å påvise tyrkiske og tungusiske låneord som stammer fra mongolsk og vica versa, vil vi også øke forståelsen av hvordan de mongolske språk har utviklet seg.

Den mongolske språkfamilien
Mongolske språk kan inndeles i seks undergrupper: Nordøstlig mongolsk (dagur), nordmongolsk (burjatisk og khamnigansk), sentralmongolsk, sørøstmongolsk (monguorisk, wutunsk, bonanisk, kangjiansk og dongxiangsk), sørlig sentralmongolsk (østyugurisk) og sørvestmongolsk (mogholisk). Sentralmongolsk er igjen inndelt i østmongolske språk (khalkisk og ordisk), vestmongolske språk (kalmykisk og oriatisk), chakarisk og sørmongolske språk (khorchinsk, kharchinsk, baarinsk og shilingolsk).

Det finnes flere alternative inndelinger, og grensene mellom undergruppene er flytende. Mongolsk omtales eksempelvis noen ganger som «khalka-burjatisk» – en mellomting mellom nordmongolsk og sentralmongolsk. Sørvestlige språk kategoriseres også sammen med khalkisk som underavdelinger av mongolsk. Heller ikke de sørmongolske språkene er klart avgrenset. Klassifiseringen nedenfor ble benyttet av den finske språkforskeren Volker Rybatzki i 2003.

Taksonomi
Mongolsk:
 Urmongolsk (utdødd)
 Paramongolsk (utdødd)
 Tabgachisk (hos stammen tuoba 219–377)
 Khitansk
 Middelmongolsk (1200-tallet – 1400-tallet)
 Klassisk mongolsk (ca. 1700–1900) 
 Dagur/Daur (nordøstlig mongolsk)
 Amur Daur
 Nonni Daur
 Hailar Daur
 Dialekt i Xinjiang
 Nordmongolsk
 Burjatisk
 Khori-gruppen
 Nizhneudinsk-gruppen
 Alar-Tunka-gruppen
 Bargut-gruppen
 Khamnigansk
 Sentralmongolsk (khalkisk-oiratisk)
 Mongolsk (Østmongolsk, khalkisk-ordisk)
 Khalkisk
Jerim-gruppen
Chortschin
Jasagtu
Jarut
Jalait-Dörbet
Gorlos
Juu-Uda-gruppen
Aru Chortschin
Baarinsk (plasseres også i den sørmongolske gruppen)
Ongniut
Naiman
Aochan
Josotu-gruppen
Charatschin
Tümet
Ulan-tsab-gruppen/Tschacharsk/Chakarisk (kategoriseres også som en egen undergruppe av sentralmongolsk)
Andre dialekter:
Chotogoit
Darchat
Tsongol
Sartul
Dariganga
 Ordisk
 Vestmongolsk (Oiratisk-kalmykisk)
Oiratisk
Torgutisk
Dorbetisk
Olotisk
Ööld
Elyut
Eleuth
Khoshuudisk
Alashaisk
Kalmykisk
Chakarisk
Urat
Darchan
Muumingan
Dörben Küüket
Keschigten
Sørmongolsk
Khorchinsk
Kharchinsk
Baarinsk (plasseres også i Juu-Uda gruppen av khalkiske dialekter)
Shilingolsk (kategoriseres noen ganger som sentralmongolsk)
Üdzümütschinsk
Khuutschitsk
Abagansk
Abaganarsk
Sönidisk
 Monguorisk-Santisk (sørøstmongolsk, perifermongolsk)
Monguorisk (også kalt tu)
Mongghuolisk (også kalt Huzhu Mongghul)
Mangghuerisk (også kalt Minhe Mangghuer)
Wutunsk
Bonanisk
Kangjiansk
Dongxiangsk (santisk)
 Sørlig sentralmongolsk
Østyugurisk
 Sørvestmongolsk
Mogholisk

De største språkene
 Språk  Antall  Utbredelse Mongolsk5-6 millionerMongolia (herav 2,5 til 3 millioner khalkisk),Kina (Indre Mongolia) Burjatisk450.000Russland, Mongolia, Kina Oriatisk350.000Mongolia, Kina Dongxiangsk (Santa)250.000Kina Kalmykisk 180.000Russland Monguorisk 150.000Kina Dagur (Daur) 100.000Kina Ordisk100.000Kina

 Geografisk utbredelse 
SpråkAntallLandDAGUR  Dagur100.000Kina (Indre Mongolia, Xinjiang)BURJAT  Burjatisk450.000Russland 320.000, Kina 65.000, Mongolia 65.000Khamnigansk3.000Russland (Transbaikal) tospråkling mongolsk-tungusiskKHALKISK-ORDISK  Mongolsk5-6 millionerMongolia 2,5 Millioner (hovedsakelig khalkisk), Kina (Indre Mongolia) 3 til 3,5 MillionerOrdisk100.000	Kina (Indre Mongolia)	OIRATISK-KALMYKISK  Oiratisk350.000Mongolia 200.000, Kina 150.000Kalmykisk150.000Russland (Kalmykia)ØSTYUGURISK  Østyugurisk3.000Kina (Gansu)MONGUORISK-SANTISK  Mongghuolisk (Monguorisk)100.000Kina (Qinghai)Mangghuerisk30.000Kina (Qinghai)Bonanisk600.000Kina (Qinghai, Gansu)Kangjiansk400Kina (Qinghai) oppdaget først på 1990-talletDongxiansk (Santa)600.000Kina (Gansu)MOGHOLISK  Mogholisk200Afghanistan (Herat)

Leksikalske likheter
Det faktum at de fleste mongolske språk er relativt nært beslektet med hverandre, viser følgende ordlikheter fra det grunnleggende vokabularet i de viktigste moderne mongolske språk. Tabellen viser også eksempler fra urmongolsk, middelmongolsk og klassisk mongolsk.

BetydningUrmongolskKlassiskmongolskMiddel-mongolskKalkiskBurjatiskKalmykiskOrdiskBonaniskMonguoriskDagurØstyuguriskFar*abu	abu	abu	aav	aba	awə	abe	abe	aba	. abaMor*ebejebei	ebej(evij, eej)	ebı	ewə	.	.	.	ewe .Sønn/barnebarn	*ači	ači	ači	ač	aša	ačə	ači	.	ači	. .Bror*akaaqa	aqa (ax)	axa	axə	axa	.	aga	akaagaKvinnebryst*kökönkökün	kokan	xöx	xüxen	kökn	göxö	kugo	kugo	.hgönBlod*čisu	čisu	čisun	cus	šuhan	cusn	djusu	čisoŋ	cəsu	čosčusunHode*tolugaitoluγai.	tolgojtolgojtolγa	tologo.	tolGui.toloγuiØye*nidün	nidün	nidun	nüd	nüde	nüdn	nüdün	nedoŋ	nudu	nidenudunHand/arm*garγar	qar	gar	gar	γar	Gar	xar	Gar	.GarVann*usuusun	usun	us	uhan	usn	usun	se	.	osoqusunStørre strukturav solid stein*kadaqada	qada	xad	xada	xadə	xada	.	Gada	xadaGadaSjøen*naγurnaγurna'urnuurnur	nur	nur	.	nur	naur.3*gurbanγurbanxurbangurav	gurbangurwn	gurwa	goraŋ	guran	guarbangurwan4*dörbendörbendorbendöröv dürbendörwn	dörwo	deroŋ	deran	durub	dörwen5*tabuntabuntabuntav(an)	taban	tawn	tawun	tavoŋ	tawen	tawan	.

Språkperioder
Paramongolsk
I en særstilling står de paramongolske språkene tabgachisk og khitansk. Disse språkene er for forskjellige fra historisk kjente mongolske språk til at de kan ha sin opprinnelse i urmongolsk; imidlertid blir det antatt at paramongolske språk og urmongolsk er utgått fra et felles urspråk. Paramongolsk inneholder en rekke tyrkiske låneord, som også ble brukt av det kinesiske Tang-dynastiet (618–907). Fra denne tiden dukket også egne skriftspråk opp i Liao-dynastiet (927–1125), i form av khitansk stor skrift og khitansk liten skrift. Den lille skriften var en stavelsesskrift. Etter Liao-dynastiets fall, ble den brukt av de tungusisktalende jursjenerne til å skrive jursjensk helt til jursenerne i 1191 fikk sin egen skrift under Jindynastiet (1115–1234). Den store skriften var logografisk liksom kinesisk skrift. Denne skriften ble også brukt av stammen tuoba til å skrive tabgachisk. Den la igjen grunnlaget for det tungusiske mandsjualfabetet. Mot slutten av den paramongolske periode ble også det gammeluighurske alfabetet tatt i bruk av mongolene.

PUrmongolsk

Alle historisk kjente mongolske språk er utgått fra urmongolsk. Dette språket er ikke dokumentert, men er et hypotetisk urspråk som er rekonstruert av språkforskere.

Middelmongolsk

Klassisk mongolsk

Kilder
Vår kunnskap om mongolske språk har flere kilder. Den første er de direkte kilder – skrevne tekster på disse språkene. Disse gir oss en direkte kunnskap om disse språkene, deres egenart, deres fellestrekk og deres innbyrdes variasjon, og deres utvikling gjennom historien. Den andre kilden er språkvitenskapen; denne har på en indirekte måte rekonstruert et hypotetisk urspråk. Dette urspråket kalles urmongolsk. Det er ikke dokumentert i historisk kjente tekster, men kan likevel rekonstrueres, og danner moderspråket til hele den mongolske språkfamilie.

En annen kilde til forståelse er kinesiske historiske tekster. De forteller oss om ulike khanater og etniske grupper som har eksistert nord for Kina: Xiongnu, Xianbei, Rouran, Liao, Tuoba med flere. Flere av disse av disse folkeslagene beskrives i kinesiske tekster som urmongolske.

Referanser
Doerfer 1963
Clausen 1956
Georg 1999, side 73-74
Janhunen 2003, «Proto-Mongolic», side 1-29
Miller 1986, side 34
Poppe 1965, side 125
Poppe 1965, side 127
Rybatzki 2003
Starostin 2003, side 8

Litteratur

Eksterne lenker
 Etnisk kart over Mongolia

Kategori:Altaiske språk