Jens Ferdinand Willumsen

Jens Ferdinand Willumsen eller J.F. Willumsen (født 7. september 1863 i København, død 4. april 1958 i Cannes) var en dansk kunstner som hovedsakelig arbeidet som maler, men mestret de fleste kunstarter og arbeidet dessuten som billedhugger, grafiker, keramiker, arkitekt og fotograf.

Han var en av pionerene bak det moderne gjennombruddet i dansk bildekunst omkring år 1900, men oppholdt seg store deler av livet utenfor Danmarks grenser. Kunsten hans ble preget av symbolismen. Etter hvert ble han eksponent for flere av epokens kunstretninger og hans stil endret seg i en mer ekspressiv retning. 

 Liv og virke 

Willumsen studerte ved Det Kongelige Danske Kunstakademi fra 1881 til 1885. Etter tre forgjeves forsøk på å bli innstilt til avgangsprøven på Kunstakademiet, studerte han som elev av Peder Severin Krøyer på Kunstnernes Frie Studieskoler i København, men fikk sine grunnleggende impulser i Paris 1888–1889 og 1890–1894, med besøk i Spania 1889. Her møtte han den europeiske symbolisme hos blant andre Paul Gauguin, Odilon Redon. Fra den djerve realismen i bilder som Fransk vaskeri (1889) kom han allerede 1890 over i en symbolistisk preget stilkunst med Montagnes russes (Nasjonalmuseet), og 1891 fulgte det polykrome trerelieff Den gylne gemse. I 1891 var han med på å stifte Den Frie Udstilling og tegnet utstillingsbygning til kunstnersammenslutningen i 1898.

Et besøk i Norge i 1892 resulterte i den mektige høyfjellsfantasien Jotunheimen med symbolske rammerelieffer. I 1893 begynte han å modellere «Det Store Relief», som imidlertid først ble utført i 1923–1928 i kostbare materialer: forskjelligfarget marmor, forgylt bronse og så videre.

I perioden 1897–1900 virket han vesentlig som keramiker, ettersom han i denne perioden var kunstnerisk leder hos Bing & Grøndahl. Møtet med Alpene førte til en rekke akvareller og oljebilder med drag mot det klassisk-monumentale (En bergbestigerske, 1904), likesom havet inspirerte ham til hovedverker som Etter stormen (1905, Nasjonalmuseet) og Sol og ungdom (1902–1910, Göteborg). Samtidig laget han de tre dekorative feltene Mor og datter i tre alderstrinn i (1904) og statuen av Viggo Hørup i Kongens Have i København (1906–1908). I 1910 begynte igjen et urolig reiseliv (Spania, Italia, Hellas, Tunisia), og under inntrykk av Goya og særlig El Greco (hvis ungdomskunst han i 1927 utgav et stort arbeid om) fikk hans kunst en høyspent ekspresjonistisk karakter i fargen, f.eks. i Maleren mottar musikeren på parnasset (1923).

Fra 1930-årene stammer den selvrelaterte trilogien Tizian døende (1935–1938), dansebilder og en rekke Venezia-motiver. Willumsens omfattende grafiske produksjon viser lignende stiltrekk. Fra 1916 til sin død bodde han i Sør-Frankrike.

Verket «Det Store Relief» er oppført i Kulturkanonen.

 J.F. Willumsens museum 
Willumsen tilbød en stor del av sine verker og kunstsamling til staten, og arbeidet fra 1930-tallet med opprettelse av et museum. I 1943 skjenket han mange av sine egne bilder til Danmark, sammen med en samling av eldre kunst. I 1957, året før hans død, åpnet J.F. Willumsens museum i Frederikssund.

 Priser og utmerkelser 
 1942 – Niels Larsen Stevns Legatet 
 1947 – Thorvaldsenmedaljen 
 1947 – Prins Eugen-medaljen

 Bildegalleri 

 Referanser 


 Eksterne lenker 


Kategori:Danske malere
Kategori:Danske keramikere
Kategori:Mottakere av Thorvaldsenmedaljen
Kategori:Personer med enkeltverk i den danske kulturkanonen
Kategori:Personer fra København