Fugleedderkopper

Acanthopelminae
 Aviculariinae
 Eumenophorinae
 Harpactirinae
 Ischnocolinae
 Ornithoctoninae
 Poecilotheriinae
 Selenocosmiinae
 Selenogyrinae
 Stromatopelminae
 Theraphosinae
 Thrigmopoeinae

Fugleedderkopper er en familie store, primitive edderkopper, og kan bli på størrelse med en tallerken. De blir ofte kalt taranteller, men den virkelige tarantellaen er en europeisk ulveedderkopp, Lycosa tarantula. Fugleedderkopper tilhører de edderkoppene hvor giftkrokene går vertikalt (Mygalomorphae). Hos de fleste andre edderkopper (Araneomorphae), vender giftklørne horisontalt innover. Det vil si at fugleedderkopper «dolker» sitt bytte i stedet for å «bite» med giftkrokene. Det er kjent over 900 forskjellige fugleedderkopper, men nye arter beskrives stadig. Noen av de største artene blir brukt til mat av enkelte stammer i Sør-Amerika.


 Utseende 
Store til meget store kraftige, hårete edderkopper, oftest brune på farge, men noen er mer fargerike, enkelte arter kledt med blå hår. Den største, Theraphosa blondi fra Sør-Amerika, er den opptil 28 centimeter lang. Som hos andre mygalomorfe edderkopper er chelicerene store og vendt slik at giftklørne vender bakover i hvile. Når edderkoppen hugger (den biter ikke), bøyer den overkroppen bakover, svinger chelicerene forover og hugger nedover med giftklørne. De åtte øynene er ganske små og sitter samlet i et lite område oppe på forkroppen. Det ene paret av spinnvorter er temmelig lange og stikker ut bak dyret som et par haletråder.

 Levevis 
Fugleedderkoppene er mest artsrik i fuktige områder som tropisk regnskog, men de finnes også i ørkener. De er nattaktive, om dagen lever de skjult i jordganger, som de forer med silkespinn.  Hulen er lukket med et «hengslet lokk». Noen arter lever i trærne. De fleste mygalomorfe edderkopper, sitter i ro og venter på at byttet skal komme til dem. Dette i motsetning er artene i familien Theraphosidae, som er aktive jegere og vandrer rundt på jakt etter byttet. 

Navnet «fugleedderkopper» viser til at de største artene av og til kan fange og spise små fugler, men dette skjer sjelden. Vanlige byttedyr er insekter og små frosker, også ganske store slanger kan bli tatt. De store fugleedderkoppene har imponerende kjever og giftklør, men de fleste artene er lite aggressive og heller ikke særlig giftige. Noen kan forsvare seg ved å børste av seg irriterende hår som kan skape problemer om man får dem i øynene. 

Hunnene kan bli ganske gamle, trolig så mye som 40 år hos noen arter, mens hannene er mer kortlivede.

 Utbredelse 
Denne familien er for det meste tropisk, bare noen få arter forekommer utenfor tropiske og subtropiske områder, inkludert det aller sørligste Europa.

 Populære kjæledyr 

De fleste av de «tarantellene» som selges i kjæledyrbutikker hører til underfamilien Theraphosinae. Navnet «taranteller» på denne gruppen kan imidlertid være litt misvisende, siden de egentlige tarantellene (Lycosa) fra Sør-Europa hører til familien ulveedderkopper (Lycosidae), som verken er beslektet med eller ligner noe særlig på Theraphosidae.

Mange av artene er forholdsvis lette å holde i terrarier bare det er varmt nok for dem, men de må behandles varsomt, både fordi de kan bite og fordi disse edderkoppene er svært vare for støt, slik at de gjerne dør om man mister dem i bakken. De fores gjerne med sirisser eller kakerlakker. Spesielt store, fargerike eller sjeldne arter er særlig ettertraktet. En god del av de artene som man kan få kjøpt som kjæledyr har ennå ikke blitt formelt beskrevet. For noen arter utgjør kjæledyr-handelen en trussel siden store mengder av disse gjerne forholdsvis sjeldne dyrene blir samlet inn. Den fargerike, mellomamerikanske slekten Brachypelma er derfor fredet og det er ikke lovlig å handle med villfangede eksemplarer av denne slekten.
Mange av artene formerer seg godt i fangenskap og det foregår et betydelig oppdrett.

 Systematisk inndeling 

 edderkoppdyr, Arachnida
 Ordenen edderkopper, Araneae
 Underordenen Opisthothelae
 Gruppen mygalomorfe edderkopper, Mygalomorphae
 Gruppen Bipectina
 Overfamilien Theraphosoidea
 Familien fugleedderkopper, Theraphosidae
 Underfamilien Acanthopelminae – Sør- og Mellom-Amerika
 Slekten Acanthopelma (F.O.P.-Cambridge, 1897) – 2 arter
 Underfamilien Aviculariinae – Sør-Amerika
 Slekten Avicularia Lamarck, 1818 – 53 arter
 Slekten Ephebopus Simon, 1892 – 5 arter
 Slekten Iridopelma Pocock, 1901 – 3 arter, Brasil
 Slekten Pachistopelma Pocock, 1901 – 2 arter
 Slekten Tapinauchenius Ausserere, 1871 – 9 arter
 Underfamilien Eumenophorinae – Afrika
 Slekten Anoploscelus Pocock, 1897 – 2 arter
 Slekten Batesiella Pocock, 1903 – én art, Kamerun
 Slekten Citharischius Pocock, 1900 – 2 arter
 Slekten Encyocrates Simon, 1892 – én art, Madagaskar
 Slekten Eumenophorus Pocock, 1897 – 2 arter
 Slekten Hysterocrates Simon, 1892 – 19 arter
 Slekten Loxomphalia Simon, 1889 – 1 art
 Slekten Loxoptygus Simon, 1903 – 3 arter, Etiopia
 Slekten Mascaraneus Gallon, 2005 – én art, Mauritius
 Slekten Monocentropus Pocock, 1897 – 3 arter, Madagaskar og Jemen
 Slekten Myostola Simon, 1903 – én art
 Slekten Phoneyusa Karsch, 1884 – 24 arter
 Underfamilien Harpactirinae – Afrika
 Slekten Augacephalus Gallon, 2002 – 2 arter
 Slekten Ceratogyrus Pocock, 1897 – 10 arter
 Slekten Eucratoscelus Pocock, 1898 – 2 arter
 Slekten Harpactira Ausserer, 1871 – 16 arter
 Slekten Harpactirella Purcell, 1902 – 11 arter
 Slekten Idiothele Hewitt, 1919 – én art
 Slekten Pterinochilus Pocock, 1897 – 9 arter
 Slekten Trichognathella Gallon, 2004 – én art
 Underfamilien Ischnocolinae – vidt utbredt
 Slekten Catumiri Guadanucci, 2004 – 4 arter, Sør-Amerika
 Slekten Chaetopelma Ausserer, 1871 – 5 arter, Afrika og Asia. Nær Europa:
 Chaetopelma karlamanni Vollmer, 1997 – Kypros
 Chaetopelma olivaceum (C.L. Koch, 1841) – Kypros
 Slekten Gyuruita Guadanucci m.fl. 2007 – 2 arter, Brasil
 Slekten Hemiercus Simon, 1903 – 5 arter, Sør-Amerika
 Slekten Heterothele Karsch, 1879 – 11 arter, Afrika og Sør-Amerika
 Slekten Ischnocolus Ausserer, 1871 – 18 arter, Europa, Nord-Afrika, India. I Europa:
 Ischnocolus andalusiacus (Simon, 1873) – Spania
 Ischnocolus holosericeus L. Koch, 1871 – Spania
 Ischnocolus triangulifer Ausserer, 1871 – Italia
 Ischnocolus tunetanus Pavesi, 1880 – Sicilia
 Ischnocolus valentinus (Dufour, 1820)- Spania
 Slekten Magulla Simon, 1892 – 4 arter, Brasil
 Slekten Nesiergus Simon, 1903 – 3 arter, Seychellene
 Slekten Oligoxystre Vellard, 1924 – 7 arter, Sør-Amerika
 Slekten Plesiophrictus Pocock, 1899 – 16 arter, India
 Slekten Sickius Soares & Carmaggo, 1948 – én art, Brasil
 Underfamilien Ornithoctoninae – Sørøst-Asia
 Slekten Citharognathus Pocock, 1895 – 2 arter
 Slekten Cyriopagogus Simon, 1887 – 4 arter
 Slekten Haplopelma Simon, 1892 – 10 arter
 Slekten Lampropelma Simon, 1892 – 2 arter
 Slekten Ornithoctonus Pocock, 1892 – 3 arter
 Slekten Phormingochilus Pocock, 1895 – 3 arter
 Underfamilien Poecilotheriinae – India og Sri Lanka
 Slekten Poecilotheria Simon, 1885 – 16 arter
 Underfamilien Selenocosmiinae – Øst-Asia og Australia
 Slekten Chilobrachys Karsch, 1891 – 24 arter
 Slekten Coremiocnemis Simon, 1892 – 3 arter
 Slekten Haplocosmia Schmidt & von Wirth, 1996 – 2 arter
 Slekten Lyrognathus Pocock, 1895 – 6 arter
 Slekten Orphnaecus Simon, 1892 – én art
 Slekten Phlogiellus Pocock, 1897 – 11 arter
 Slekten Psalmopoeus Pocock, 1895 – 12 arter
 Slekten Selenobrachys Schmidt, 1999 – én art
 Slekten Selenocosmia Ausserer, 1871 – 43 arter
 Slekten Selenotholus Hogg, 1902 – én art
 Slekten Selenotypus Pocock, 1895 – én art
 Slekten Yamia Kishida, 1920 – 3 arter
 Underfamilien Selenogyrinae – India og Afrika
 Slekten Annandaliella Hirst, 1909 – 3 arter, India
 Slekten Euphrictus Hirst, 1908 – 2 arter, Afrika
 Slekten Selenogyrus Pocock, 1897 – 5 arter, Afrika
 Underfamilien Stromatopelminae – Vest- og Sentral-Afrika
 Slekten Encyocratella Strand, 1907 – én art
 Slekten Heteroscodra Pocock, 1899 – 2 arter
 Slekten Stromatopelma Karsch, 1881 – 5 arter
 Underfamilien Theraphosinae – Amerika. De fleste artene som holdes som kjæledyr hører til her.
 Slekten Acanthoscurria Ausserer, 1871 – 40 arter
 Slekten Aenigmarachne Schmidt, 2005 – én art
 Slekten Agnostopelma Pérez-Miles & Weinmann, 2010 – 2 arter
 Slekten Ami Pérez-Miles, 2008 – 7 arter
 Slekten Aphonopelma Pocock, 1901 – 90 arter
 Slekten Bonnetina Vol, 2000 – 3 arter
 Slekten Brachypelma Simon, 1891 – 21 arter
 Brachypelma albopilosum Valerio, 1980 – mellomamerikansk art, meget populær som kjæledyr. Skal være funnet i Belgia ifølge Fauna Europaea Web Service, men dette må dreie seg om en introduksjon.
 Slekten Chromatopelma Schmidt, 1995 – én art
 Slekten Citharacanthus Pocock, 1901 – 8 arter
 Slekten Clavopelma Chamberlin, 1940 – én art
 Slekten Crassicrus Reichling & West, 1996 – én art
 Slekten Cubanana Ortiz, 2008 – én art
 Slekten Cyclosternum Ausserer, 1871 – 15 arter
 Slekten Cyriocosmus Simon, 1903 – 14 arter
 Slekten Cyrtopholis Simon, 1892 – 28 arter
 Slekten Euathlus Ausserer, 1875 – 5 arter
 Slekten Eupalaestrus Pocock, 1901 – 4 arter
 Slekten Grammostola Simon, 1892 – 20 arter
Grammostola rosea, den vanligste arten å holde som terrariedyr
 Slekten Hapalopus Ausserer, 1875 – 8 arter
 Slekten Hapalotremus Simon, 1903 – 6 arter
 Slekten Hemirrhagus Simon, 1903 – 15 arter
 Slekten Homoeomma Ausserer, 1871 – 14 arter
 Slekten Kochiana Fukushima, Nagahama & Bertani, 2008 – én art
 Slekten Lasiodora C.L. Koch, 1850 – 38 arter
 Slekten Lasiodorides Schmidt & Bischoff, 1997 – 4 arter
 Slekten Maraca Pérez-Miles, 2006 – 2 arter
 Slekten Megaphobema Pocock, 1901 – 5 arter
 Slekten Melloleitaoina Gerschman & Schiapelli, 1960 – én art
 Slekten Metriopelma Becker, 1878 – 9 arter
 Slekten Neostenotarsus Pribik & Weinmann, 2004 – én art
 Slekten Nesipelma Schmidt & Kovarik, 1996 – én art
 Slekten Nhandu Lucas, 1983 – 6 arter
 Slekten Ozopachus Simon, 1889 – én art
 Slekten Pamphobeteus Pocock, 1901 – 12 arter
 Slekten Paraphysa Simon, 1892 – 4 arter
 Slekten Phormictopus Pocock, 1901 – 18 arter
 Slekten Plesiopelma Pocock, 1901 – 10 arter
 Slekten Proshapalopus Mello-Leitão, 1923 – 3 arter
 Slekten Pseudhapalopus Strand, 1907 – 2 arter
 Slekten Reversopelma Schmidt, 2001- én art
 Slekten Schismatothele Karsch, 1879 – én art
 Slekten Schizopelma F.O. P.-Cambridge, 1897 – 3 arter
 Slekten Sericopelma Ausserer, 1875 – 12 arter
 Slekten Sphaerobothria Karsch, 1879 – én art
 Slekten Stichoplastoris Rudloff, 1997 – 8 arter
 Slekten Theraphosa Thorell, 1870 – 2 arter
 Theraphosa blondi – verdens største kjente edderkopp
 Slekten Thrixopelma Schmidt, 1994 – 3 arter
 Slekten Tmesiphantes Simon, 1892 – 4 arter
 Slekten Vitalius Lucas, Silva & Bertani, 1993 – 9 arter
 Slekten Xenesthis Simon, 1891 – 3 arter
 Underfamilien Thrigmopoeinae – India
 Slekten Haploclastus Simon, 1892 – 8 arter
 Slekten Thrigmopoeus Pocock, 1899 – 2 arter

 Eksterne lenker 


Kategori:Edderkopper
Kategori:Edderkoppdyr formelt beskrevet i 1870
Kategori:Dyr formelt beskrevet av Tamerlan Thorell