Gamle Goa

Gamle Goa (portugisisk: Velha Goa, engelsk: Old Goa) er en by i delstaten Goa i India. Byen var tidligere hovedstad i Portugisisk India og het da Goa, men da byen ble mer eller mindre fraflyttet fra andre halvdel av 1700-tallet ble byen etter hvert kjent som Gamle Goa.

 Historie 

Byen Goa ble grunnlagt i 1440 da området lå under Bahmani-sultanatet. I 1510 ble byen erobret av portugiserne under Afonso de Albuquerque, og ble gjort til hovedstad for Portugals asiatiske imperium. Under portugisisk styre blomstret byen, og Goa fikk de samme byprivilegier som Lisboa. Byens nådde sitt høydepunkt mellom 1575 og 1600, før nederlendernes ankomst til Asia gjorde slutt på portugisernes hegemoni i regionen.

Da Goa var på sitt største var byen viden kjent for sin arkitektur, og fikk derfor kallenavnet «Østens Roma». Et gammelt portugisisk ordtak sa at «Den som har sett Goa trenger ikke lenger se Lisboa». Noen kilder oppgir byens innbyggertall til å ha vært 200 000 på det meste, men dette er nok en overdrivelse. Likevel hadde byen sannsynligvis et innbyggertall på ca. 75-100 000, noe som gjorde at den kunne måle seg med Lisboa i størrelse.

I år 1600 var bare litt over 1 500 av innbyggerne etniske portugisere (enten helt eller delvis), 20 000 var hinduer, mens resten var lokale kristne eller afrikanske slaver. Portugisere dominerte samfunnslivet stort, på tross av sin relativt moderate andel av befolkningen. En stor del av portugiserne var egentlig mestiços (blandingsrase), da det var svært problematisk å få kvinner til å utvandre fra Portugal til Goa. Dette gjorde at mennene i stor grad fant seg lokale koner.

Europeiske besøkende til Goa i storhetstiden fortalte om en dekadent livsstil blant Goas elite. Portugisiske fruer som forflyttet seg utendørs ble båret på bærestol, med én slave til å holde parasollen, én slave til å vifte bort fluer, fire slaver til å bære osv. Alle portugisiske husholdninger og institusjoner hadde mange slaver, som ble brutalt behandlet. Slavene kom stort sett fra Portugisisk Øst-Afrika. Et menneskeliv var ikke mye verdt, mens en araberhest kostet 500 cruzados, kostet en attraktiv kvinnelig slave som kunne synge, sy, og garantert var jomfru 30 cruzados.

Gamle Goa var stadig plaget av epidemier, og i 1759 flyttet guvernøren til Panaji (Panjim) like i nærheten. Epidemiene og fraflyttingen  gjorde at innbyggertallet i Gamle Goa gikk fra 20 000 i 1695 til 1 600 i 1775, og i 1835 var restene av byen kun bebodd av en håndfull geistlige. I 1843 ble hovedstaden i Portugisisk India offisielt flyttet til Panaji.

 Kirker 

Goas kirker og klostre er en del av Verdensarven. Bom Jesus-basilikaen i Gamle Goa er den mest kjente kirken, og inneholder de jordiske levningene av Frans Xavier. En annen kjent kirke i Gamle Goa er Sé-katedralen.

 Referanser 


 Litteratur 
 Dellon, Charles. I Inkvisisjonens klør (red. Gunnar W. Knutsen). Unipub, 2006. ISBN 978-82-7477-267-0
 Kloguen, Denis Louis Cottineau de. An Historical Sketch of Goa, the Metropolis of the Portuguese Settlements in India. Madras, 1831.
 Pearson, Michael Naylor. The Portuguese in India. Cambridge University Press, 1988. ISBN 9780521028509

 Eksterne lenker 


Kategori:Byer i Goa
Kategori:Verdensarven i India