Tuja

Tuja (Thuja occidentalis) er en av to arter av tujaslekten som vokser i Nord-Amerika, og den er også forvillet i Norge.Lennart Stenberg (red), Steinar Moen (norsk red), Gyldendals store nordiske Flora, 2003 (2007), side 66. Arten er svært giftig.

Denne eviggrønne arten blir 5–20 meter høy, og er tett greinet med tett dekkende bladverk, grenene peker oppover. Kronen er smalt kjegleformet. Tujabladene er eviggrønne og skjellaktige, og skjellbladene er lagt i fire rader langsetter kvistene. Toppskuddet er opprett, og dette skiller den fra lawsonsypress.

Ovenfra ser skuddene mørkt grønne ut, men nedenfra lysegrønne. Bladene har en sterkt aromatisk lukt. Bladene er rik på vitamin C, og ble brukt av indianere og tidlige europeiske pionerer som kur for skjørbuk. Indianerne brukte tuja som medisin mot en rekke plager, og den er mye brukt i homøopatien. Bladene er føde for flere forskjellige dyr, som larver og forskjellige sorter sommerfugler.

Hannkonglene er små og lite iøynefallende og sitter på tuppene av kvistene. Hunnkonglene er i begynnelsen lite iøynefallende, men vokser til omtrent 1–1,2 cm med 6–12 overlappende, tynne, læraktige skjell. Hannblomstene er gulbrune og kuleformete, hunnblomstene er nesten usynlige. 

Arten er naturlig utbredt i østlige Canada og tilstøtende deler av USA. Nordgrensen for utbredelsen strekker seg fra Anticosti i St. Lawrence-bukta til den sørlige delen av Jamesbukta, gjennom sentrale Ontario til sørøstlige Manitoba. Vestgrensen går sørover gjennom sentrale Minnesota og Wisconsin til en smal stripe ved sørenden av Michigansjøen. Sørgrensen for den sammenhengende utbredelsen går gjennom sørlige Michigan, sørlige New York, sentrale Vermont, New Hampshire og Maine.

Spredte bestander finnes i nordvestlige Ontario, vest i sentrale Manitoba, sørøstlige Minnesota, sørlige Wisconsin, nord i sentrale Illinois, Ohio, sørlige New England og i Appalachene fra vestlige Pennsylvania sørover til vestlige Nord-Carolina og østlige Tennessee.

På våte steder vokser østamerikansk tuja sammen med balsamedelgran, svartgran, kvitgran, rødgran, amerikalerk, svartask og rødlønn. På tørrere steder er gulbjørk, papirbjørk, amerikaosp, Populus grandidentata, balsampoppel, kanadahemlokk og weymouthfuru vanlige. I undervegetasjonen finnes busker som gråor (subsp. rugosa), topplønn, alaskakornell, Lonicera canadensis, grønlandspors, bærlyng, Gaultheria hispidula og krypberglyng.

Østamerikansk tuja er en svært vanlig hageplante. Det finnes mange kultivarer med varierende vekstform og farge på baret. I Norge kan arten dyrkes til herdighetssone 4 eller 5 avhengig av kultivar.

Østamerikansk tuja sprer seg med vindspredte frø og er funnet forvillet flere steder i Norge, spesielt i Østfold, ved Moss, Halden, og i Oslo, Ringsaker, Bergen (Hordaland), Balestrand (Sogn og Fjordane), og Snåsa (Nord-Trøndelag). I Fremmedartslista er tuja vurdert til høy risiko på grunn av stort invasjonspotensial og liten økologisk effekt.

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 Hus, hjem & hage – Tuja

Kategori:Sypressfamilien
Kategori:Nord-Amerikas flora
Kategori:Planter formelt beskrevet av Carl von Linné
Kategori:Planter formelt beskrevet i 1753
Kategori:Medisinplanter