Sarabande

Sarabande (fransk; italiensk sarabanda; spansk zarabanda) er en dans i tredelt takt som var populær i europeiske hoffkretser fra rundt 1650,  og som ble en av de faste satsene i barokkens suiter.

 Navn 
Marin Mersenne skrev i Harmonie Universelle (1636) at navnet sarabande kom av ordene sarao «dans» og «banda» «gruppe». Den tyske lieder-forskeren Franz Magnus Böhme (1886) antok derimot at ordet var av maurisk opphav.

 Historikk 
Den første kjente referansen til en dans ved navn çarauanda er i et dikt fra Panama skrevet av Fernando Guzmán Mexía.Richard Hudson: «Sarabande», New Grove Online (abonnementstilgang).

I 1569 ble en sarabande sunget til en tekst av Pedro de Trejo under en Corpus Christi-festival i den meksikanske byen Michoacán. Det endte med at Trejo ble stilt for inkvisisjonen på grunn av den uanstendige teksten. I 1579 beskrev en spansk misjonær en indiansk dans som var svært lik sarabande.

Fra de spanske koloniene kom dansen til Spania. Kong Filip II av Spania forbød til tider sarabanden som i sin daværende form ble sett på som en eksotisk, vill og uanstendig pardans det ble sunget usømmelige tekster til. Likevel blir den ofte nevnt i litteraturen fra denne perioden, blant annet av Cervantes og Lope de Vega.

Som musikkbetegnelse på fransk språk er sarabande første gang kjent fra César Oudins Tresoro de las dos lenguas francesca y espangnola (1607). Via Frankrike bredte dansen seg raskt over hele Europa. 

 Kjennetegn 
På andre halvdel av 1600-tallet varierte tempobetegnelsene fra grave til prestissimo. Etter 1700 ble en sarabande i 3/4-takt vanligvis spilt med 64 til 86 taktslag i minuttet.  Tomaso Albinoni påførte sarabanden i Balletti a tre, op. 3 påskriften allegro.

Fram til midten av 1600-tallet var sarabanden en hurtig til svært hurtig dans i 3/2-takt, deretter ble en merkbart langsommere 3/4-takt vanlig ved franske hoff.Karl Kaiser: Basiswissen Barockmusik. ISBN 978-3-940768-12-4, s. 78f.

Sarabander kjennetegnes av at andre taktslag gjennomgående blir aksentuert ved hjelp av punktering, forsiringer eller harmoniskift.Claudia Zenck: Vom Takt. Böhlau-Verlag, Wien 2001, ISBN 3-205-99287-3, s. 152.Karl Wörner: Geschichte der Musik. 18. opplag. Vandenhoek & Ruprecht, Göttingen 2010, ISBN 978-3-525-27812-3, s. 255. Dette er den samme rytmen som i folia, som også er inspirert av sarabanden. En sarabande er vanligvis todelt med åtte takter per del, ofte oppdelt i undergrupper hver med to takter. Nå og da blir en «petite reprise» lagt til.

 Lytteeksempler 

 Sarabande i moderne tid 
En sarabande fra Johann Sebastian Bachs Cellosuite nr. 5 i c-moll BWV 1011 er tittelmelodi i Ingmar Bergmans siste film, Saraband (2003). Han brukte samme sats i filmen Viskningar och rop (1972). Også som tittelemelodi i filmen Såsom i en spegel (1960/61) brukte Bergman en sarabande: fra Bachs Cellosuite nr. 2 i d-moll BWV 1008.Ingmar Bergman Saraband – Sources of inspiration  .

Sarabanden fra Cembalosuite nr. 4 i d-moll HWV 437 av Georg Friedrich Händel er flere ganger blitt brukt som filmmusikk, blant annet i Barry Lyndon av Stanley Kubrick.Barry Lyndon på IMDB, hentet 28. september 2012.

 Litteratur 


 Referanser 

Kategori:Hoffdans
Kategori:Musikalske former
Kategori:Barokken