Airco DH.9

Airco DH.9, etter 1920 mer kjent som de Havilland DH.9, var et  britisk bombefly fra første verdenskrig. En en-motors to-dekker som etter krigen ble tatt i bruk som passasjerfly.

 Konstruksjon 
DH.9  ble utviklet hos Airco av Geoffrey de Havilland, Aircos sjefkonstruktør. Ved konstruksjonen ble det benyttet erfaringer fra den meget vellykkede DH.4. I byggearbeidet brukte de Havilland konstruksjonsløsninger fra denne modellen. Flyets hale og vinger ble hentet fra DH.4, mens hele flykroppen var en nykonstruksjon. Da den var klar for testflyvninger over Hendon i juli 1917 var den utrustet med en Galloway-Adriatic motor som viste seg å gi for lite kraft ved flyvning i større høyder. Man prøvde med andre motoralternativ for å få en løsning på fartsproblemet. Blant annet prøvde man Siddeley Puma, Fiat A12, Napier Lion og en trimmet variant av  Galloway-Adriatic, men prøven var resultatløs, og motorinstallasjonene krevde ombygging av flykroppen. Til slutt valgte man å tilpasse en Siddeley Puma motor.

Flykroppen var en rammeverkskonstruksjon av lister og spanter som ble kledd med finer og duk. Flyet var en dobbeldekker der den nederste vingen var plassert i nedre kant av flykroppen, mens den øvre vingen var festet til nedre vinge med fire stag på hver vingehalvdel. Under flyet var et fast understell montert sentralt under vingen. Pilot og bombekaster (senere passasjeren) satt i hver sin sittebrønn i førerkabinen. Bensintanken var plassert mellom motor og fremre sittebrønn. På vingetuppene var det montert meier eller bøyler som skulle hindre vingespissene i å berøre bakken ved landing og start.

Til bevæpning var flyet utstyrt med et fast fremadrettet Vickers maskingevær, mens sittebrønnene hadde fester for Lewis mitraljøser. Flyet kunne bære 209 kilo bomber.  
En upålitelig motor som ikke svarte til forventningene, i forhold til flyet den var ment å erstatte, førte til store tap, spesielt på vestfronten. Dette førte til utviklingen av Airco DH.9A med en kraftigere og mer pålitelig motor.
 Sivilt bruk 
Det store antall DH.9 som ble tilgjengelig etter krigen, førte til at flere ble kjøpt opp av sivile aktører som prøvde seg med flytransport. Flyene hadde en brukbar lastekapasitet og var tilgjengelig for en billig penge. De ble brukt i en tidlig flyrute som ble etablert mellom London, Paris og Amsterdam som ble drevet av Aircraft Transport and Travel. En rekke forandringer ble gjort, blant annet ble maskingeværfestene i sittebrønnen fjernet og ekstra sittebrønn bygget inn. Enkelte DH. 9J med stjernemotor var i bruk helt frem til 1936.

 Varianter 
 DH.9 – var en utvikling av DH.4 med setebrønnene plassert nærmere hverandre. Det ble bygget 3 024 av denne varianten, inklusive lisensbygging i Belgia og Spania. 
 DH 9A -forbedret varienat med  Liberty 12 motor.
 DH 9B – sivil variant for pilot og to passasjerer 
 DH 9C -sivil variant for pilot og tre passasjerer 
 DH 9J – forsynt med en Armstrong Siddeley Jaguar III motor på 385 hk, ble brukt av de Havilland School of Flying. 
 DH 9J M'pala I – forsynt  med en Bristol Jupiter VI motor på 450 hk, brukt  av det sydafrikanske flyvåpenet.  
 DH 9J M'pala II -forsynt  med en Bristol Jupiter VIII motor på 480 hk, brukt  av det sydafrikanske flyvåpenet.
 DH 9J Mantis – forsynt  med en Wolseley Viper motor på 200 hk, brukt av det sydafrikanske flyvåpenet.

 Operatører 
 Brukt av flyvåpen i 






 Hijaz








 : Modifisert lokalt med  Jupiter-motorer og gitt det lokale navnet: Mpala.

 : Royal Flying Corps, Royal Naval Air Service, Royal Air Force
 : American Expeditionary Force, United States Marine Corps
 Sivile operatører 
  Qantas
  Sabena
  KLM
  Cia Espanola del Trafico Aereo
  Aircraft Transport and Travel
  Handley Page Transport Company

 Museumsfly 
Av de mer enn fire tusen  DH.9 som ble bygget finnes det bare noen få på museer:
 En er utstilt i Musée de l'Air et de l'Espace i Paris,DH.9. Musée de l'Air et de l'Espace. Besøkt 11. april 2008
 En finnes bevart i South African National War Museum,Blake, Arthur.«Colours in the Sky» Military History Journal – Vol 1 No 6, juni 1970. The South African Military History Society. Besøkt 11. april 2008 
 G-EAQM, som var det første en-motors fly til å fly fra Storbritannia til Australia er bevart ved Australian War Memorial i Canberra.Jackson 1987, s.125.

 Tekniske data 
 Airco D.H.9Data Lengde     9,27 m Høyde     3,44 m Vingespenn      12,92 m Vingeflate     40,32 m² Motorb    En Siddeley Puma-Rekkemotor på 234 H/k) Toppfartt     178 km/t Stigningsevne     10 m på. 20 Sek. Marsjfart     4 725 m  Rekkevidde      ca. 700 km Vekt uten last     1 012 kg  max. Starvekt     1 508 kg Besetning     To Pilot og bombekaster/skytter) Bevæpning     1 fremadrettet 7,7 mm Vickers Maskingevær. et eller to  7,7 mm Lewis mitraljøser plus 209 kgbmber

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 British Aircraft Directory Entry for Airco DH.9 
 DH9 at Imperial War Museum, Duxford

Kategori:De Havilland-luftfartøy
Kategori:Bombefly
Kategori:Fly fra første verdenskrig
Kategori:Passasjerfly
Kategori:Enmotors propelldrevne luftfartøy
Kategori:Biplan