Orlando di Lasso

Orlando di Lasso også kjent som Orlandus Lassus, Orlande di Lassus, Roland de Lassus eller Roland Delattre (født 1532 i Mons i Hainaut i De burgundiske Nederlandene, død 14. juni 1594 i München) var en fransk-flamsk renessansekomponist. Han skrev for det meste messer, madrigaler og motetter.

Fra 1556 til sin død var han ansatt ved hoffet i München, fra 1563 som kapellmester.

For ettertiden er han særlig kjent som hovedrepresentanten for den fransk-flamske skolens modne polyfone stil, og sammen med Palestrina og Victoria var han en av de mest toneangivende komponistene på slutten av 1500-tallet.

 Biografi 
mini|Orlando di Lasso
 Utdannelse og de første årene i Italia 
Det er lite informasjon om hans barndom, men det hevdes at han skal ha blitt kidnappet tre ganger som følge av sin vakre sangstemme. Han forlot Nederlandene da han var tolv år sammen med Ferrante Gonzaga og reiste til Mantova, Sicilia og senere til Milano (i årene 1547 til 1549). Mens han var i Milano ble han kjent med madrigalist Hoste da Reggio, noe som skulle være med på å forme hans tidligere musikalske stil.

Han arbeidet deretter tidlig på 1550-tallet som sanger og komponist for Costantino Castrioto i Napoli, og det er antatt at hans første komposisjoner stammer fra denne tiden. Han flyttet deretter til Roma, hvor han arbeidet for storhertugen av Toscana Cosimo I de' Medici, som oppretthold en større husholdning i byen, og i 1553 var han maestro di cappella i Basilica di San Giovanni in Laterano, som var og er Romas domkirke, noe som gjorde stillingen til en svært prestisjefylt post for en manns om bare var 21 år gammel. Han hadde imidlertid stillingen i bare ett år, og ytterligere ett år etter hans avgang overtok Palestrina stillingen.

 Antwerpen, England, München 
Det er ikke kjent hva han gjorde året etter at han forlot stillingen i Laterankirken, men det er hevdet at han reiste rundt i Frankrike og England. I 1555 vendte han tilbake til Nederlandene og fikk sine tidlige arbeider publisert i Antwerpen i årene 1555 til 1556. I 1556 sluttet han seg til hoffet til hertug Albert V av Bayern som tok sikte på å etablere et musikalsk miljø på linje med hoffene i Italia. Lasso var en av flere fra Nederlandene ved hoffet, og den meste kjente av dem. Han etablerte seg i München og giftet seg 1558 med Regina Wäckinger, datteren til en av hertuginnens hoffdamer, og de fikk to sønner som begge ble komponister. I 1563 ble Lasso utnevnt til maestro di cappella. Lasso forble i tjeneste hos Albert V og hans sønn Vilhelm V resten av livet.

 Internasjonal berømmelse 
I 1560-årene hadde Lasso blitt ganske kjent og berømt, slik at flere komponister kom til München for å studere med ham. Andrea Gabrieli kom i 1562 og ble der sannsynligvis i et år; Giovanni Gabrieli studerte sannsynligvis med ham i 1570-årene. Kjennskapet til ham spredte seg utenfor musikkmiljøet, da han i 1570 ble adlet av keiser Maximilian II, noe som var svært sjelden for en komponist, og tilsvarende ble han adlet av pave Gregor XIII, og både i 1571 og i 1573 ble han invitert til den franske kongen Karl IX. Noen av disse invitasjonene var forsøk på å få ham til å flytte fra München til bedre tilbud, men Lasso må åpenbart ha vært mer interessert i ro og stabilitet i livet og de gode mulighetene han hadde ved hoffet i München, framfor bedre økonomiske betingelser. «Jeg ønsker ikke å forlate huset mitt, hagen min, og de andre gode tingene i München» skrev han til hertugen av kurfyrstedømmet Sachsen i 1580, etter å ha blitt tilbudt en stilling i Dresden.

Sent på 1570-tallet og på 1580-tallet besøkte Lasso Italia en rekke ganger, hvor han møtte nye og mer moderne musikalske stiler og trender. I Ferrara, som var sentere for ny musikk, har han utvilsomt hørt madrigaler komponert for hoffet i d'Este, mens han eget musikalske uttrykk forble imidlertid konservativt, og ble enklere og mer raffinert etter hvert som han ble eldre. I 1590-årene begynte helsen å bli dårligere, men han var fortsatt i stand til å komponere og noe reisevirksomhet. Hans siste arbeid er ofte blitt ansett som en av hans beste stykker, et sett av 21 madrigale spirituale kjent som Lagrime di San Pietro («St. Peters tårer»), som han dediserte til pave Klemens VIII og som ble utgitt i 1595, etter hans død. 

Lasso døde i München 14. juni 1594, samme dagen som hans arbeidsgiver skulle si ham opp av økonomiske grunner, men Lasso så aldri brevet.

 Innflytelse 
Blant sine beundrere ble Orlando di Lasso kalt princeps musicorum («Musikernes fyrste») og var i andre halvdel av 1500-tallet blant de mest innflytelsesrike komponister, sammen med Palestrina og Victoria. Bredden i hans komposisjoner overgår hans kolleger i sin allsidighet. Det er også kjent at han var en av sin samtids best betalte komponister. hans liv og arbeider er bedre dokumentert for ettertiden enn hans samtidige.

Han skrev mer enn 2000 arbeider i latin, fransk, italiensk og tysk vokal. Dette inkluderer 530 motetter, 175 italienske madrigaler, og villaneller, 150 franske chanson og 90 tyske lieder. Det er ikke bevart noen rene orkesterverk fra ham, og kan tyde på at han aldri skrev slike, en interessant side på bakgrunn av hans ellers store bredde i og med at han virket i en tid da instrumentalmusikk ble et stadig viktigere musikalsk uttrykksmiddel over hele Europa. Den tyske musikkutgiveren Adam Berg (1540–1610) dediserte fem bind av hans Patrocinium musicum til Lassos musikk.

 Verker 

 Verdslig musikk 

 Kirkemusikk 

 Våpen 
mini|150px|Familievåpen

 Referanser 

 Eksterne lenker 






  Tilgjengelig musikk i Mutopia project
  Oppføring i Catholic Encyclopedia
  Sanger med Umeå Akademiska Kör
  «The Divine Orlando»

Kategori:Renessansekomponister
Kategori:Fransk-flamske komponister
Kategori:Personer fra Mons