Unge Venstre

Unge Venstre (UV), eller Norges Unge Venstre, er et norsk liberalt ungdomsparti tilknyttet det politiske partiet Venstre, og ble

stiftet 27. januar 1909, med Anders Kirkhusmo som den første lederen. Fra 2024 har ungdomspartiet vært ledet av Omar Svendsen-Yagci fra Gjøvik i Innlandet.

miniatyr|Venstre-leder Guri Melby sammen med Ane Breivik, tidligere leder i Unge Venstre.

 Formålsparagraf 
Unge Venstres formål er nedfelt i første paragraf i Unge Venstres vedtekter, formålsparagrafen: 

«Norges Unge Venstre bygger på den liberale ideologien. Organisasjonen arbeider for å fremme en radikal politikk, tufta på en liberal samfunnsforståelse. Formålet er å skape oppslutning om organisasjonens idéer blant ungdom, samt få gjennomslag for organisasjonens ideer i Venstre og samfunnet for øvrig. Norges Unge Venstre er en selvstendig ungdomsorganisasjon som samarbeider med partiet Venstre.»

 Politikk 
Unge Venstres ideologi tar utgangspunkt i liberalismen, hvor særlig tre grunnleggende ideer står sentralt: tanken om individets ukrenkelige rettigheter, enkeltmenneskets frihet som mål for politikk og et demokrati styrt av folket. 

Unge Venstre ser på staten som verktøyet for å sikre alle borgeres grunnleggende friheter, og et redskap for å gjøre det mulig for enhver å forfølge sine egne mål, alene eller i frivillige fellesskap. Samfunnskontrakten legitimerer staten, og liberalismen skiller seg derfor fra anarkismen og totalitarismen. 

Unge Venstre definerer seg som liberalere, og har tradisjonelt sett kjempet for at Venstre skal omtale seg som liberale og ikke sosialliberale. Liberalere blir definert av Unge Venstre som noen som ikke styrer mot utopier eller endelig definerte idealsamfunn. Snarere sørger det liberale demokratiet for at borgeren har makt over sitt eget liv og kan forme sin egen fremtid sammen med sine medborgere. Liberalere er også radikale i den forstand at de ikke gir eksisterende samfunnsstrukturer og etablerte løsninger forrang for bedre ideer. Til tross for at Unge Venstre ikke foretrekker betegnelsen sosialliberal, er ungdomspartiet opptatt av et sterkt sosialt ansvar for hverandre, og for å ta vare på klimaet og miljøet for fremtidige generasjoner.

 Historie 

 Den tidlige tiden 
Unge Venstre ble stiftet den 27. januar 1909 på et møte i Det Norske Studentersamfundets gamle lokaler i Oslo, og er med det den nest eldste ungdomspolitiske organisasjonen i Norge.Paarup Michelsen, Lars-Henrik & Melby, Guri (red.) Demokratiets avantgarde (2008) Oslo Unge Venstre hadde blitt stiftet året før, som en del av konsolideringen av Venstre i 1908. Formålet med stiftelsen av Unge Venstre var å drive opplysningsarbeid og valgkamp for Venstre, samt å «bevege ungdom for å interessere seg i politikk». 

Ved slutten av første verdenskrig var organisasjonen nesten blitt borte, men i 1920 ble det holdt nytt landsmøte for å blåse nytt liv i Unge Venstre. Dette lyktes bare i beskjeden grad, og i 1926 ble det arrangert et nytt landsmøte med samme formål. Denne gangen lyktes det å holde organisasjonen oppe, og man begynte med «Det Liberale sommerkursus» – forløperen til sommerleiren.

Med den tyske okkupasjonen i 1940 ble de politiske partiene forbudt, og Unge Venstre kunne ikke drive aktivitet. Mange medlemmer av Unge Venstre ble del av den illegale pressen og Hjemmefronten under krigen, og mange ble arrestert og fengslet. Enkelte ble også sendt i konsentrasjonsleir eller dømt til døden. Venstre og Unge Venstres arkiv ble konfiskert og har aldri kommet til rette. 

 Etterkrigstiden 
Etter krigen samlet Unge Venstre seg til et nytt landsmøte i Sandefjord og valgte Helge Rognlien til ny leder. Unge Venstre holdt til i et kontor på Venstres Hus, som under krigen hadde blitt sabotert og derfor bare hadde to gjenværende etasjer. Med svært svak økonomi begynte man å opprette nye lokallag, arrangere sommersamlinger med de nordiske søsterorganisasjonene og man ga ut tidsskriftet «Von og Vilje». 

Unge Venstre lå den gang et stykke politisk til venstre for Venstre, og var sterkt preget av andre verdenskrig. Tre UV-ledere i 1950-årene hadde sittet sammen i fangeleiren Buchenwald: Helge Rognlien, Jon Ola Norbom og Simen Skjønsberg. Dette bidro til et sterk anti-totalitært miljø i Unge Venstre. I 1949 ble Unge Venstre tatt opp i World Federation of Liberal and Radical Youth, som senere utviklet seg til IFLRY. 

Unge Venstre var i etterkrigstiden svært opptatt av å bygge ned motsetninger mellom øst og vest, og hadde mye samarbeid med ungdom bak jernteppet. Allikevel var man veldig tydelig på ikke å lefle med sosialisme, noe som reflekteres i valget om å melde seg av festivaler som ble kuppet av sosialistiske ungdomsorganisasjoner. På grunn av denne kontakten med ungdom i øst og Unge Venstres tidligere skepsis til NATO, ble mange medlemmer overvåket av POT, deriblant Halle Jørn Hanssen som var leder fra 1964 til 1966.

Allerede i 1960-årene gikk Unge Venstre inn for å fjerne den kristne formålsparagrafen i skolen (1963) og å tillate selvbestemt abort (1969). Motstanden mot Vietnamkrigen var stor, og ungdomspartiet var svært kritisk til Venstres deltakelse i Borten-regjeringen. Disse sakene gjorde at Unge Venstre var på kollisjonskurs med de konservative delene av Venstre, noe som gjorde at Unge Venstre i 1969 ikke drev valgkamp for Venstres konservative kandidater.

 EF-striden 
Unge Venstre og Venstre var kanskje tydeligst for europeisk samarbeid etter andre verdenskrig, men i løpet av 1960-årene endret det seg. Fra landsmøtet i 1966 ble Unge Venstre mer og mer skeptisk til EF, og Venstre ble snart delt i spørsmålet. EF-saken forsterket det allerede konfliktfylte forholdet innad i Venstre, og Unge Venstre var en viktig del av denne konflikten. Da saken om EF-spørsmålet endelig kom opp på Venstre-landsmøtet i Røros, ble Venstre splittet i to partier. 

Etter bruddet på Røros trengte Venstre en nyorientering og valgte å fokusere på miljøpolitikk. Unge Venstre hadde allerede fra slutten av 1960-årene begynt et sterkt fokus på miljøsaker, og ble sterkt preget av ideer om økologi. Man jobbet mye med å skape en «grønn pol» i norsk politikk og plasserte seg således i sentrum. Da Willoch-regjeringen startet i 1981, var Unge Venstre og Venstre i sterk opposisjon, og Venstre bestemte seg for å gå til valg på en støtte til Arbeiderpartiet, men verken opposisjonen til Høyre eller miljøpolitikken var nok til å vinne valget i 1985; Venstre falt dermed ut av Stortinget.

 1980- og 1990-årene 
Etter valget i 1985 foretok man igjen en nyorientering som fokuserte på liberale verdier. Unge Venstre var fremdeles teknologi-pessimistisk og fokuserte mye på økologi og miljø, men saker som felles ekteskapslov, nedlegging av statskirken og avkriminalisering av narkotika kom også på dagsordenen. Særlig narkotikapolitikken markerer et skille i Unge Venstres historie, da organisasjonen som tidligere jobbet tett med avholdsbevegelsen nå gikk inn for avkriminalisering og etterhvert tok eierskap til en nyorientering av norsk narkotikapolitikk.

I 1990-årene kjempet Unge Venstre for rett til adopsjon for homofile, avkriminalisering av narkotika og fritak for KRL-faget. I forbindelse med AUF-skandalen ble alle ungdomspartier kontrollert for medlemskapsjuks, og samtlige mistet mange medlemmer. Unge Venstre måtte forklare seg til Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité for ikke å være villig til å gi fra seg medlemsoversikten på grunn av personvernhensyn.

 Etter 2000 
På landsmøtet i Bergen i 2000 ble punktprogrammet endret, og Unge Venstre gikk inn for et klart ja til norsk EU-medlemskap. På landsmøtet i 2006 ble en enda klarere EU-politikk utformet, og Unge Venstre er i dag føderalistisk. Venstre er fortsatt delt i synet på norsk EU-medlemskap. I 2001 vant Unge Venstre mange saker i forbindelse med det nye stortingsprogrammet, blant annet saken om homofil adopsjon. Fokuset på narkotikapolitikken fortsatte å stå sentralt og Unge Venstre fikk i 2008 gjennomslag i Venstre for heroinassistert behandling. Unge Venstre fokuserte fortsatt på klima- og miljøspørsmål i tillegg til friere handel og en mer liberal innvandringspolitikk. 

Under Lars Sponheim kom Venstre i regjering. Dette skapte utfordringer for Unge Venstre som igjen måtte forholde seg til at partiet måtte inngå kompromisser i regjering. Særlig var Erna Solberg upopulær på grunn av sine skjerpelser i innvandringspolitikken som kommunalminister. Unge Venstre støttet forslagene om å kaste Sponheim både i 2002 og 2004, men i 2005 bedrev ungdomspartiet den mye omtalte «Viva Sponheim»-kampanjen som hyllet Venstre-lederen.

I løpet av 2000-årene startet Unge Venstre en rekke internasjonale prosjekter, blant annet på Balkan (fra 2000), i Hviterussland (fra 2006) og i Vest-Sahara, og har jobbet for å skape oppmerksomhet rundt situasjonen i disse landene. Unge Venstre plukket også tidlig opp saken om datalagringsdirektivet, og var den første ungdomsorganisasjonen som tok standpunkt mot implementering av direktivet i norsk lov. I både 2005 og 2009 var Unge Venstre få stemmer unna å snu Venstre i EU-spørsmålet på landsmøtet, men lyktes ikke. På landsmøtet i 2011 vedtok Unge Venstre en uttalelse om at Venstre måtte åpne for regjeringsforhandlinger med alle borgerlige partier gitt at partiet fikk gjennomslag for sine saker. Dette skapte en debatt rundt Venstres vei frem mot stortingsvalget i 2013 som endte med gjennomslag for Unge Venstres syn på moderpartiets landsmøte våren 2012.Her setter Venstre døra på gløtt for Frp 

I etterkant av terrorangrepene 22. juli 2011 fikk alle de politiske ungdomsorganisasjonene mange nye medlemmer; dette gjaldt også for Unge Venstre som hadde en vekst i 2011 på 62,3 %. Unge Venstre hadde ikke hatt så mange medlemmer siden 1995, da det oppga  medlemmer. Til sammenlikning hadde Unge Venstre i 1999 drøyt 200 medlemmer.

I 2025 var Unge Venstre og Norges Venstrekvinnelag blant de 25 feministiske organisasjonene og fagmiljøene bak en konsensusuttalelse for en inkluderende feminisme. Uttalelsen understreket at feminisme er et universelt menneskerettsprosjekt som bygger på solidaritet, interseksjonalitet og medmenneskelighet, trakk frem Eva Kolstads forståelse av feminisme eller kvinnesak som en kamp for større menneskelige utfoldelsesmuligheter, og slo fast at feminismen ikke kan eksistere uten transpersoner.

 Organisasjon 
Unge Venstre er en selvstendig ungdomsorganisasjon, men regnes som en av Venstres sideorganisasjoner. Unge Venstre er representert på alle nivåer i Venstre, men Venstre har ingen formell påvirkning på vedtak fattet i ungdsomspartiet. Organisasjonens arbeid er i hovedsak basert på frivillig arbeid, og har per 2024 bare to ansatte i sitt sekretariat, som jobber sammen med Unge Venstres ledere.

 Partiledelse 
Ledere
 2024– Omar Svendsen-Yagci
 2021–2024 Ane Breivik
 2017–2021 Sondre Hansmark
 2013–2017 Tord Hustveit
 2010–2013 Sveinung Rotevatn
 2007–2010 Anne Solsvik
 2003–2007 Lars-Henrik Michelsen
 2001–2003 Monica Tjelmeland
 1998–2001 Jennie Johnsen
 1997–1998 Sverre Molandsveen
 1994–1997 Helge Solum Larsen
 1992–1994 Per Tore Woie
 1990–1992 Gunn-Vivian Eide
 1988–1990 Atle Hamar
 1986–1988 Guro Fjellanger
 1985–1986 Hege Berg-Nielsen
 1983–1985 Erling Moe
 1981–1983 Jesper W. Simonsen
 1980–1981 Øystein Heggen
 1979–1980 Torgeir Anda
 1976–1979 Olav Ljøsne
 1975–1976 Ottar Grepstad
 1974–1975 Jørn Rattsø
 1972–1974 Carl Johan Sverdrup
 1970–1972 Odd Einar Dørum
 1968–1970 Kjell G. Rosland
 1966–1968 Ola H. Metliaas
 1964–1966 Halle Jørn Hanssen
 1962–1964 Olav Myklebust
 1960–1962 Magne Lerheim
 1956–1960 Odd Grande
 1955–1956 Ragnar Sem(under Skjønsbergs utenlandsopphold)
 1952–1956 Simen Skjønsberg
 1950–1952 Jon Norbom
 1950 Helge Røed(under Kortners utenlandsopphold)
 1948–1950 Olaf Kortner
 1946–1948 Helge Rognlien
 1934–1946 Aasmund Næs
 1930–1934 Johannes Teigland
 1926–1930 Anton Laurin
 1920–1926 Olav Gullvåg
 1916–1920 Torkell Løvland
 1914–1916 Toralv Øksnevad
 1912–1914 Hans Hope
 1909–1912 Anders L. Kirkhusmo1. nestledere
 2024– Tejn Rolland
 2022–2024 Hans Jacob Huun Thomsen
 2022 Kristin Schultz
 2021–2022 Timo Nikolaisen
 2019–2021 Ane Breivik
 2018–2019 Konstanse Løfors
 2017–2018 Tiril Eid Barland
 2015–2017 Grunde Almeland
 2014–2015 Ingrid Keenan
 2013–2014 Alva Eide
 2012–2013 Andreas Skjæret
 2011–2012 Hanne Kvilhaugsvik
 2010–2011 Haakon Riekeles
 2009–2010 Sveinung Rotevatn
 2007–2009 Jonas Stein
 2006–2007 Audun Vindøy
 2005–2006 Helene Skulstad

Politisk nestleder
 2003–2005 Audun Rødningsby
 2002–2003 Knud Berthelsen
 2001–2002 Alf Helge Greaker
 2000–2001 Ole Bergesen
 1999–2000 Espen Ophaug
 1998–1999 Asgeir Osnes
 1997–1998 Jennie Johnsen
 1996–1997 Jonas Tautra Vevatne
 1995–1996 Sverre Molandsveen
 1994–1995 Håvard Hugås
 1993–1994 Tyra Teodora Tronstad
 1992–1993 Trond K. Botnen
 1991–1992 Per Tore Woie
 1988–1991 ??
 1987–1988 Atle Hamar
 1986–1987 Torkil Åmland
 1985–1986 Harriet Elisabeth Berg
 1984–1985 Guro Fjellanger
 1983–1984 Catrine Bangum
 1980–1983 ??
 1979–1980 Hege Hertzberg
 1978–1979 Birgit Løyland
 1977–1978 Aud Lise Norheim
 1974–1977 ??
 1973–1974 Åke Hartmann
 1972–1973 Knut Ringstad
 1971–1972 ??
 1968–1971 Bjørn Johannessen2. nestledere
 2024– Emma Skarseth Strandbakke
 2023–2024 Omar Svendsen-Yagci
 2022–2023 Jens Håkon Slettemark Birkeland
 2022 Hans Jacob Huun Thomsen
 2021–2022 Kristin Schultz
 2020–2021 Benedicte Bjørnås
 2018–2020 Lars Øye Brandsås
 2017–2018 Ragnhild Tryti Forsberg
 2016–2017 Øydis Lebiko
 2015–2016 Kevin Johnsen
 2013–2015 Baard Salvesen
 2012–2013 Runar Mæland
 2011–2012 Andreas Skjæret
 2010–2011 Daniel Heggelid-Rugaas
 2009–2010 Haakon Riekeles
 2008–2009 Christoffer Torris Olsen
 2007–2008 Jostein Pedersen
 2006–2007 Anne Solsvik
 2005–2006 Audun Vindøy

Organisatorisk nestleder
 2003–2005 Olav A. Røssaak
 2002–2003 Leyla Therese Støa
 2001–2002 Anders Skoglund
 2000–2001 Hanna Thorsen
 1999–2000 Ole Bergesen
 1998–1999 Espen Ophaug
 1997–1998 Stein Nervik
 1995–1997 Sara Sægrov Ruud
 1994–1995 Åshild Kjøk
 1992–1994 Ellen Cathrin Kvalsund
 1991–1992 Trine Radmann
 1990–1991 Per Tore Woie
 1986–1990 ??
 1985–1986 Rolf Sønstelie
 1984–1985 Jon Peder Vesta
 1983–1984 Ståle Bie
 1980–1983 ??
 1979–1980 Øystein Heggen
 1978–1979 Geir Atle Mjeldheim
 1977–1978 Jesper W. Simonsen
 1973–1977 ??
 1972–1973 Åke HartmannGeneralsekretærer
 2024– Dina Bovim
 2023–2024 Enok Mørch Grova
 2022–2023 Ingrid Andresen
 2020–2022 Solveig R. Hillestad
 2018–2020 Linn Skyum
 2016–2018 Eirik Natlandsmyr
 2014–2016 Ann Helen Skaanes
 2012–2014 Mikal Kvamsdal
 2010–2012 Anders Bergsaker
 2009–2010 Boye Bjerkholt
 2008 Jonas Stein Eilertsen
 2007–2008 Sindre Hervig
 2005–2007 Audun Rødningsby
 2003–2005 Frode Fjeldstad
 2001–2003 Eva Kvelland
 2000–2001 Fredrik O. Carstens
 1998–2000 Håvard Hugaas
 1996–1998 Thor Erik Skarpen
 1995–1996 Pia Kleppe Marken
 1994–1995 Ole Jørgen Persson
 1992–1994 Øystein K. Flakstad
 1988–1992 Geir Olsen
 1986–1988 Hans Antonsen
 1983–1986 Robert Erling Larsen
 1980–1983 Jon Cato Landsverk
 1978–1980 John Smith
 1977 (juli–des.) Ingar Hansen
 1977 (mars–juli) Olav Bergsaker
 1976–1977 Odd Williamsen
 1975–1976 Ottar Grepstad
 1974–1975 Olav Ljøsne
 1972–1974 Carl Johan Sverdup
 1971–1972 Knut Ringstad
 1969–1971 Jens Olai Jenssen
 1968 Carl Johan Sverdrup
 1966–1968 Per Erik Bjørklund
 1966 Harald A. Arnljot
 1965–1966 Arne Finborud
 1962–1965 Helge Simonsen
 1960–1962 Steinar Skjetne
 1958–1959 Arne Kielland
 1958 Orm Øverland
 1956–1958 Torstein Slungård
 1952–1956 Mari Evenrud
 1951 Liv Rand
 1950 (juni–des.) Ingen landssekretær 
 1949–1950 Roar Moltu
 1949 Eivind-Otto Hjelle
 1948–1949 Odd Grande
 1946–1948 Edvard Vogt

Skolevalgresultater
Unge Venstre gjorde i 2021 et historisk godt skolevalg med et resultat på 10,7 %. 
 Fylke 20212019 2017  2015  2013  2011  2009  2007  2005  2003  2001  1999Agder9,8 %9,6 % 5,7 %  6,1 %  6,0 %  4,8 %  3,6 %  4,0 %  2,8 %  4,2 %  3,6 %  7,4 %Innlandet8,6 %7,3 % 5,0 %  4,4 %  5,8 %  7,4 %  6,4 %  6,9 % 3,5 %  4,9 % 2,4 %  4,0 %Møre og Romsdal10,4 % 13,1 % 8,2 %  8,7 %  5,2 %  6,9 %  4,0 %  4,6 %  3,8 %  3,9 %  3,6 %  4,3 %Nordland9,9 % 12,9 % 5,6 %  4,3 %  4,8 %  4,8 %  4,6 %  5,4 %  1,4 %  1,9 %  1,7 %  2,8 %Oslo12,9 % 9,6 % 12,3 %  10,3 %  7,8 %  9,4 %  8,6 %  7,0 %  5,5 %  5,2 %  2,7 %  2,8 %Rogaland8,3 % 13,2 % 7,8 %  7,2 %  7,0 %  6,4 %  7,1 %  5,4 %  4,3 %  5,8 %  11,0 %  15,3 %Troms og Finnmark7,4 %7,8 % 6,3 %  6,8 %  4,7 %  5,6 %  4,0 %  2,4 %  2,3 %  2,4 %  1,5 %  2,2 %Trøndelag6,1 % 6,9 % 5,3 %  6,6 %  5,2 %  5,6 %  2,7 %  2,1 %  1,8 %  1,9 %  2,4 %  2,0 %Vestfold og Telemark12,6 %8,7 % 5,1 %  4,9 %  6,3 %  7,2 %  3,6 %  3,9 %  2,0 %  2,3 %  2,4 %  2,6 %Vestland9,4 % 8,5 % 8,6 %  6,7 %  9,9 %  7,7 %  8,2 %  7,3 %  4,4 %  4,0 %  4,4 %  5,6 %Viken14,4 %11,6 % 8,3 %  5,7 %  6,6 %  7,0 %  7,5 %  4,3 %  2,2 %  1,9 %  2,8 %  2,9 %Totalt10,7 %10,1 %7,5 %6,5 %6,7 %6,8 %6,0 %5,0 %3,1 %3,4 %3,5 %4,6 %

 Æresmedlemmer 
Unge Venstre har utnevnt flere æresmedlemmer gjennom årene. Æresmedlemmer utnevnes ved hvert tiårsjubileum. Sist utnevnte organisasjonen to stykker i anledning 110-årsdagen 27. januar 2019.

 Før 1959 var Anton Beinset den eneste som ble utnevnt til æresmedlem
 1959 Toralv Øksnevad, Johannes Teigland, Helge Seip, Helge Rognlien, Aasmund Næs, Oscar Larsen og Olaf Kortner
 1979 Gunnar Lande og Astrid Stegane
 1984 Eva Kolstad og Gunnar Garbo
 1989 Hans Hammond Rossbach
 1992 Halfdan Hegtun og Annette Thommessen
 1999 Odd Einar Dørum
 2009 Per Tore Woie
 2019 Geir Olsen og Guro Fjellanger
 2023 Lars Sponheim

 Medlemsstatistikk 
 Årstall  Antall betalende medlemmer2022994202195820201 070201920182017 2016   2015   2014   2013   2012   2011   2010   2009  800 2008  714 2007  768 2006  696 2005  677
 Internasjonale paraplyorganisasjoner 
Unge Venstre er medlem av følgende internasjonale organisasjoner:
 International Federation of Liberal Youth (IFLRY)
 European Liberal Youth (LYMEC)
 Nordens Liberale & Radikale Ungdom (NLRU)

 Referanser 

 Litteratur 


 Eksterne lenker 



Kategori:Politiske ungdomspartier i Norge
Kategori:Venstre
Kategori:Liberalisme
Kategori:Politiske partier etablert i 1909
Kategori:Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner
Kategori:1909 i Norge
Kategori:Norske cannabisaktivister