Sykkeltyvene

Sykkeltyvene (originaltittel: Ladri di biciclette) er en italiensk dramafilm fra 1948 regissert av Vittorio De Sica. Filmen følger skjebnen til en mann og hans sønn i etterkrigstidens Roma. Han er avhengig av en sykkel for å ha jobb og når den blir stjålet blir han desperat. Filmen er basert på ei bok av Luigi Bartolini og hovedrollen spilles av Lamberto Maggiorani. Sykkeltyvene regnes som et sentralt verk innen italiensk neorealisme. Filmens hovedhandling er innspilt i Romas bydel Val Melaina.

Den ble belønnet med æresprisen under Oscar-utdelingen i 1950 (senere omdøpt til Oscar for beste fremmedspråklige film). I tillegg vant den både Golden Globe for beste utenlandske film, BAFTA for beste film og Bodilprisen i klassen beste europeiske film. Det kan også nevnes at den i 1949 vant Sølvbåndet (Nastro d'Argento) i hele syv kategorier, blant annet for beste film og beste regi.

Handling
miniatyr|venstre|Far og sønn på leting etter sykkelen
Filmen forteller historien som Antonio Ricci, en arbeidsløs mann som blir tilbudt jobb som plakatklistrer i etterkrigstidens Roma. For å få jobben må han imidlertid ha en sykkel, og derfor selger hans kone Maria sengetøyet deres for å skaffe de nødvendige pengene. De får nok penger til å kjøpe ut sykkelen fra pantehandleren, og Antonio er lykkelig for å endelig få seg jobb. Sykkelen hans blir imidlertid stjålet mens han henger opp en plakat og han strever forgjeves sammen med sønnen Bruno for å finne den igjen, uten å få noe hjelp av politiet.

Når han finner tyven, en ung gutt i dennes nabolag blir han fortalt av politiet at han har en tynn sak om han ikke tok tyven på fersk gjerning eller hadde navngitte vitner. De forteller videre at folk i tyvens nabolag mest sannsynlig er villig til å gi ham alibi. Fortvilet må de resignere og forlate området, til spottende tilrop fra folk i tyvens nabolag.

Mot slutten av filmen sitter han utenfor en fotballbane med Bruno. Antonio ser de hundrevis av parkerte syklene som tilskuerne har parkert. I ren desperasjon stjeler han en sykkel som står utenfor en leilighet, men blir tatt av en mengde rasende menn som slår og ydmyker ham foran sønnen. Sykkeleieren ser imidlertid hvor oppskaket Bruno blir, og føler medynk og vil ikke anmelde tyveriet. Antonio og sønnen går nedslått hjem.

Om filmen

 Anmelderne 
Sykkeltyvene har fått svært god omtale av filmkritikerne, noe som gjenspeiles i at den har oppnådd hele 98 % på Rotten Tomatoes. Den kjente filmkritikeren Roger Ebert i Chicago Sun-Times gav den svært gode skussmål og gikk så langt som å kalle den «et mesterverk». Det britiske filmmagasinet Sight & Sound kåret den i 1952 (magasinets første avstemning) til tidenes beste film. På en avstemning i samme magasin over "Director's Top Ten Poll" ligger den per 2006 på en 6. plass. Den er videre oppført i boka 1001 filmer du må se før du dør, fra 2003.

VGs anmelder mente at den var et ukunstlet verk som alle ville forstå.B.F., «Sykkeltyvene»——se den! i VG den 24. mars 1950.

 Filmens samfunnskritikk 
Filmen gir en sosial kritikk av det italienske samfunnet og den sosiale nød som skaper tyver av hederlige arbeidere. Filmens pessimisme og bitterhet er et resultat av det bristende framtidshåpet. Lite hadde skjedd i det "nye" Italia, nøden var den samme som under fascismen. Det samfunnet som beskrives er et nødens og fattigdommens samfunn, der alle sloss mot alle og der de institusjoner Ricci besøker for å få hjelp avviser ham.

Medvirkende
 Lamberto Maggiorani – Antonio Ricci
 Enzo Staiola – Bruno Ricci
 Lianella Carell – Maria Ricci
 Vittorio Antonucci – Tyven
 Gino Saltamerenda – Baiocco
 Giulio Chiari  – Tiggeren

Galleri

Referanser

 Eksterne lenker 

Kategori:Italienske dramafilmer
Kategori:Oscar-vinnere (fremmedspråklige film)
Kategori:Filmer fra 1948
Kategori:Sort-hvitt-filmer
Kategori:Italienskspråklige filmer
Kategori:Filmer lagt til Roma
Kategori:Bodilprisen for beste ikke-amerikanske film