Elysion

Elysion (gresk Ἠλύσια πεδία, latin Elysium), også omtalt som de elysiske marker eller den elyseiske sletten, var ifølge gresk og romersk mytologi et paradisisk sted som gode, heroiske og rettskafne mennesker kommer til når de dør. Elysion var del av underverdenen. Å «komme til de elysiske marker» er en eufemisme (forskjønnende omskrivning) for å dø. 

Paradegaten i Paris, Champs-Élysées, betyr direkte oversatt «de elysiske marker» og har sitt navn herfra. Stedet er også omtalt i Ode til gleden (An die Freude)  av den tyske poeten Friedrich Schiller.

Elysion som betegnelse på de saliges oppholdssted etter døden, og gudinnen Eileithyia, har trolig gitt navn til den greske byen Eleusis utenfor Athen. Stedet var hovedsete for den hemmelige religiøse kulten de eleusinske mysterier.

 Etymologi 
Elysion er et obskurt, dunkelt og mystisk ord som har utviklet seg fra opprinnelig en betegnelse for et sted eller en person som er truffet av lynet, enelysion, enelysios.Burkert 1985, side 198. Dette kunne være en referanse til Zevs, tordenguden, og således kunne det å bli truffet av lynet henspille på en form for velsignelse (truffet) fra Zevs (lynet). Forskere har også foreslått at det greske Elysion kan ha kommet fra det egyptiske begrepet ialu (eldre utgave iaru) i betydningen «gress» med en spesiell referanse til «gressmarker» (egyptisk sekhet iaru / ialu), et paradisisk land med overflod og hvor de døde håpet å tilbringe evigheten.

Adjektivet elyseisk, og de eldre formene elysæisk, elysisk og elysinsk, kan på norsk bety «lykkelig, salig».Oppslagsordet «elyseisk» i Det Norske Akademis ordbok

 Referanser 

 Litteratur 
 Catholic Encyclopaedia - Google-resultater til «Elysian» i Catholic Encyclopaedia
 Burkert, Walter: Greek Religion, 1985.

Kategori:Religion
Kategori:Utopier
Kategori:Fiktive steder