Haugesund-dialekt

Haugesund-dialekt er talemålet som brukes i Haugesund og omegn. 

 Grammatikk 
 Substantiv 
 Hannkjønn 
Hovedregel:
Ein gutt – gutten – flærre guttar – alle guttane

 Hunnkjønn 
Hovedregel:
Ei jenta – jentå – flærre jentårr – alle jentene
Ei dør – dørå – flærre dørårr – alle dørene

 Intetkjønn 
Hovedregel:
Ett hus – huse – flærre hus – alle husene/å
Ett eple – eple – flærre eplårr – alle eplene

 Verb 

Alle verb har a-ending i infinitiv, som for eksempel i «å skriva», bortsett fra i nå-verb som «å gå» og «å nå». Nå-verb får presens med -r, mens mange sterke verb danner presens med en svarabhaktivokal -'e og tonem 1 på slutten. Svake a-verb får ending med enten -a eller -e i presens (avhengig av sosiolekt), mens e-verba med få unntak får -e. Begge disse klassene bruker tonem 2 i presens.

 Svake verb 

A-verb:
Å sminka – sminke – sminka – har sminka (alt. 1)
Å sminka – sminka – sminka – har sminka (alt. 2. Merk: ingen endring!)

E-verb:
Å spilla – spille – spillte – har spillt
Å prøva – prøve – prøvte – har prøvd-/t 

Nå-verb:
Å nå – når – nådde – har nådd
Å spy – spyr – spydde (spøy) – har spydd

 Sterke verb 
Å hiva - hiv'e - heiv - har heve (å hiva = å kaste)
Å slita – slit'e – sleit – har slete/slitt
Å krypa – kryp'e – krøyp – har krøpe

 Pronomen 

 Personlige pronomen 

  Subjektsform Objektsform vanlig  trykksvak  vanlig  trykksvak Entall  1. person eg  meg 2. person du  deg 3. person han, hu, de'  an, u, de' han, henna, de'  an, na, de' Flertall  1. person me  oss 2. person dåkker  dåkker 3. person dei/di  di  dei/di  di

 Eiendomspronomen 

Entall:
Hannkjønn: Minn, dinn, (h)ans, hennas/nas
Hunnkjønn: Mi, di, (h)ans, hennas/nas
Intetkjønn: Mitt, ditt, (h)ans, hennas/nas
Flertall: Mine, dine, (h)ans, hennas/nas

Flertal:
Våres/våras, dåkkas, dæras

 Spørreord 

 Bokmål  Haugesundsdialekt hva  ka hvilken  kass, ka, ka for (ein/ei/et) hvor  kor hvem  kim, kin, kem hvorfor  koffårr hvordan  koss, kossen

 Andre kjennetegn
 Skarre-r 

 Æ-lyden blir vanligvis byttet ut med en e-lyd (sær → ser, hæl → hel, bær → ber)

  Et annet kjennetegn, som dog forekommer helst i nabokommunene er segmentering eller dissimilasjon. Det vil si at doble konsonanter blir gjort ulike, som f. eks. «fjell» som blir til «fjedl» og «alle» som blir til «adle».
Differensiasjon RN til DN og FN til BN som er forskjellen mellom to lyder som blir større, hvor f.eks. «barn» blir til «bad'n» («båddne» i bestemt form), «horn» blir til «hod'n», «favn» blir til «fab'n» og «søvn» blir til «sveb'n». Dette forekommer også på Karmøy.

 Sosiolekt 
Tradisjonelt har det vært to språk i Haugesund: "Pent haugesundsk" og "haugesundsk". Pent haugesundsk er normert talespråk i retning av dansk språk og bokmål. Denne sosiolekten har forekommet i sentrum og blant borgerskapet og handelsstanden. Men dette er ikke lenger like tydelig. Eksempler på pent haugesundsk er «ikke» i stedet for «ikkje», «jeg» i stedet for «eg», «frem» i stedet for "fram", osv. Kort sagt benyttet man seg av bokmålsformene av mange sentrale ord og bøyninger. 

Det er også store dialektforskjeller i omegnen rundt Haugesund. På Sør- og Vest-Karmøy benytter man seg for eksempel av e-endinger hvor man i Haugesund benytter seg av å-endinger; "trappå" blir "trappe" osv.
I Sveio i nord benytter man seg av o-endinger, noe som gjør at man sier "trappo". Slik er det også østover mot Vindafjord kommune.

 Referanser 

Kategori:Norske dialekter
Kategori:Haugesund

nn:Haugesund kommune#Målform og målføre