Littorio-klassen

Littorio-klassen var en italiensk slagskipsklasse, i enkelte kilder også angitt som Vittorio Veneto-klassen.

Klassen var de første slagskipene Italia bygde etter den første verdenskrig, og ble utviklet som et motstykke til den franske Dunkerque-klassen i det som kan betegnes som et flåtekappløp mellom Italia og Frankrike i mellomkrigstiden. Littorio-klassen førte igjen til at Frankrike bygde Richelieu-klassen.

Littorio-klassen var banebrytende på mange områder og hadde mange originale attributter. Sidepanseret var vinklet 11° og bestod lagvis fra utsiden av  overflateherdet stål,  mellomrom, ett  settherdet Krupp panserbelte,  tre,  kledning og innenfor med litt mellomrom to vegger for å beskytte mot splinter, den innerste vinklet motsatt vei. Beskyttelsen mot torpedoer var svært original. Skipet hadde et  tykt avrundet torpedoskott med et langsgående rør. Dette røret hadde en diameter på  og  tykke vegger og var fylt med væske. Meningen var at røret skulle kollapse ved et torpedotreff og absorbere det meste av eksplosjonen mens det avrundede torpedoskottet stengte inne det som var igjen av kinetisk energi og splinter.

Hovedbestykningen bestod av ni 50-kalibrede 381 mm kanoner i tre triple kanontårn. Disse kunne skyte et panserbrytende prosjektil på  med en utgangshastighet på  med en rekkevidde på opptil .

«Littorio» var det første italienske slagskipet som ble utstyrt med radar, i september 1941.

Klassen bestod av følgende skip:

 «Impero» – Sjøsatt 15. november 1939, men aldri fullført. Brukket opp 1948–1950.
 «Littorio» – Ferdig 6. mai 1940. Brukket opp 1948–1955.
 «Roma» – Ferdig 14. juni 1942. Senket 9. september 1943.
 «Vittorio Veneto» – Ferdig 28. april 1940. Brukket opp 1948–1951.

 Kilder 

«Littorio» (1937)|thumb|250px|left

Kategori:Slagskipklasser
Kategori:Italienske slagskip
Kategori:Skip bygget i Italia
Kategori:Artikler i sjøfart-prosjektet