Solkorset

Solkors, eller hjulkors, er et likearmet
kors innskrevet i en sirkel, hvor korsarmenes ender berører sirkelen. Solkorset er en av de eldste og mest utbredte grafiske figurene som finnes, og er kjent som magisk-religiøst symbol og dekorelement i alle store kulturer og over hele verden. 

I Norge forekommer solkors 
blant annet på helleristninger, som innvielseskors på kirkevegger, på gravmonumenter, samt som kjennetegn i segl og bumerker, da i varianter med tilleggsstreker. 

I Norden har solkorset i moderne tid tapt mye av sin opprinnelige betydning fordi Vidkun Quisling valgte symbolet som emblem for sitt nasjonalistiske fascistparti Nasjonal Samling (NS) før og under andre verdenskrig i Norge.

Navnet solkors, trolig etter tysk Sonnenkreuz,Oppslagsordet «solkors» i Det Norske Akademis ordbok ble tatt i bruk på 1800-tallet, påvirket av tysk historietolkning i romantikken. Et mer nøytralt og treffende navn er hjulkors.

 Gammel bruk 

Kombinasjonsfiguren av kors og sirkel ble brukt som symbol i neolittisk tid. Denne figuren har vært tolket som symbol for en forening av to motsetninger, tilsvarende yin og yang i Det fjerne østen. Det er også blitt hevdet at solkorset kan ha representert bare solen eller solen kombinert med en forestilling om et såkalt livets tre.

Kombinasjonen av en sirkel og et likearmet kors (gresk kors) er ganske enkel å konstruere. Denne sammensatte figuren kan derfor ha hatt forskjellig mening, symbolikk og funksjon i forskjellige kulturer og tidsaldre. Slik variasjon i symbolikk er en typisk egenskap ved mange gamle og utbredte grafiske tegn.

Sirkler med kors risset inn i stein er blitt avdekket i paleolittiske huler i Pyreneene. På Callanishbautaene på Ytre Hebridene, den mest kjente megalittiske stedet i Skottland, finnes kryssende veger av stående bautasteiner som strekker seg fra en sirkels omriss. Sirkel med kors finnes skåret inn i stein eller malt på steintøy, som hos Samarakulturen i Volga. Figuren opptrer på så forskjellige steder som Pyreneene i Europa, Anatolia, Mesopotamia, det iranske platå og byene i Mohenjo-Daro og Harappa i Indusdalen.

I bronsealderens Europa finnes kors i sirkler på flere objekter som er blitt identifisert som kultobjekter, eksempelvis «miniatyrstandarden» med et innlegg i rav som viser en korsform når det blir holdt opp mot lyset, datert til nordisk bronsealder, oppbevart i Det danske Nationalmuseet i København. Sirkelen med korset brukt i bronsealderen har også blitt knyttet til vognens eikehjul som på den tid hadde fire eiker. Denne teknologiske nyvinning nådde Europa på midten av 2000-tallet f.Kr. Når sirkelen med korset ble brukt i en kultur som feiret en vogn med en solfigur på, kan sirkel med kors ha symbolisert vognhjul og/eller sol.

 Symbolinnhold 
Såvel sirkelen som korset er universelle og helt enkle tegn som går tilbake til forhistorisk tid, kanskje blant de eldste symboler i verden.Liungman, C. G. (1974): Symboler, Sverige. Side 197  Sirkelen kan ha vært brukt både som praktisk kjennetegn og i magiske, religiøse, seremonielle eller lignende sammenhenger. Både sirkelen, det likearmede korset og sirkelen med kors i, har derfor trolig hatt varierende betydning for de personer som har brukt disse figurene. Det har for eksempel vært antatt at sirkelen kan tolkes som å «avspeile seg selv ved å gå tilbake til seg». Dette kan så tolkes enda videre som en slange som biter seg selv i halen, eller som noe som fungerer i en evig, sluttet bevegelse eller annen tilstand.

Sirkelen gjenfinnes i de tidligste kulturfunn, på naturformasjoner og gjenstander, ved ferdselsårer og på bosteder. Sirkelen, både med og uten kryssende linjer som midtpunkt, har sannsynligvis ofte vært tolket som solen eller noe som er nært knyttet til solen, selv om figuren da mangler strålene som ses på ytterkanten til solskiven. Eksempelvis er det et meteorologisk tegn for solskinn.Symbol på yr.no 

Med et likearmet kors inne i sirkelen oppstår en figur som kan kalles et hjulkors, et solhjul eller et solkors. Kombinasjonen av både kors og sirkel kan oppfattes som et enda sterkere tegn sammen enn hver for seg.Østmoe, Åsta Kostveit (1997): Kors i kake, skurd i tre. Tegn og symboler i folkekulturen. Oslo. 3. oppl. 2003. Side 53 Sirkelen med korset kan av noen bli tolket som et såkalt kosmisk tegn. Dette kan så – med litt fantasi – igjen tolkes enda lenger; så som at figuren skal stå for en form for totalitet. Da kan den øverste halvdelen bety himmelen med elementene ild og luft, og den nedre halvdelen bety jorda med elementene jord og vann.Walker, Barbara G. (1988): The Woman’s Dictionary of Symbols and Sacred Objects. New York. Side 7.

Det er flere måter å tolke denne typen figurer på. En tolkningsmåte er å forholde seg strengt til tolkninger som kan sannsynliggjøres ut fra allment tilgjengelig, historisk kildemateriale. En annen tolkningsmåte er å bruke ren teori, fantasi, poesi, andre litterære virkemidler eller lignende og legge inn en mening og symbolikk som fortoner seg riktig for fortolkeren.

Moderne bruk (eksempler)

 Solkorset i Norge 
 Forhistorisk tid og middelalderen 

I Norge går sirkelen med korset tilbake til bronsealderen, til rundt . Figuren finnes i helleristninger, eksempelvis som ved Sporaneset i Rauland, hvor det finnes i kombinasjon med jordbrukssymboler. Det er derfor blitt hevdet at sirkelfiguren er knyttet til jordbruk og kanskje også til fruktbarhetskultus. Sirkel med kors forekommer senere plassert på låvevegger, som på Tvitekkja i Rauland.Østmoe, Åsta Kostveit: Kors i kake, skurd i tre. Side 54 Det er ikke nærmere påvist, men har vært hevdet, at sirkel med kors i gammel tid i Nordenskal ha vært oppfattet som en form for  «Odinskors». Figuren knyttes på denne måten til både sola og Odin som en himmelgud.

Med innføringen av kristendommen fra og med rundt år 1000 e.Kr. fikk sirkel med kors en ny symbolikk. Når en kirke ble innviet, ble former av denne figuren risset, skåret inn, eller malt på kirkeveggen. Figuren kunne da tolkes som et symbol på at kirken var Kristi eiendom. Figuren ble brukt som et innvielsessymbol og kunne tolkes som å skulle holde demoner eller onde makter borte.Dahlby, Frithiof: De heliga technens hemlighet. Stockholm 1963. Side 52 På Uvdal stavkirke i Buskerud står et større solkors utenfor veggen.

Vi finner hjulkorset i mange norske bumerker. Det er uvisst i hvilken grad figuren da hadde en eller flere typer av mening eller symbolikk. Denne enkle figuren kan ha vært brukt bare som et praktisk kjennetegn velegnet til å risse inn, gravere og utføre med håndskrift.

 Partisymbol for Nasjonal Samling 

Da Quisling stiftet sitt nasjonalistiske fascistparti Nasjonal Samling (NS) 17. mai 1933, valgte han solkorset som partimerke. Det samme korstegnet ble også brukt da Quisling hadde dannet Nordisk Folkereisning, forløperen til NS, våren 1931. Korset var i gull på rød bunn, «nasjonale» farger fra tradisjonell «norsk løve» i Norges riksvåpen.

For NS var det spesielt viktig at solkorset angivelig var blitt brukt som symbol av Olav den hellige. I litteraturen som NS utga, ble solkorset ofte kalt for «Olavskorset»,NorgesLexi  , oppslagsord «Solkors» men den ikkekristne fløyen i partiet fikk etter hvert gjennomslag for den «urnordiske» betegnelsen «solkors». 

Etter at NS i lov av 12. mars 1942 ble «statsbærende parti»,Statsbærende parti et nazibegrep ble solkors båret av en stilisert ørn med utspilte vinger, tatt i bruk som alternativt statssymbol. NS' «solkorsørn» eller «solørn»  erstattet landets riksvåpen blant annet på tjenestemerker fra høsten 1942. Symbolet hadde tydelig forbilde i Det tredje rikes riksvåpen: en tysk ørn, landets tradisjonelle  keisersymbol, i moderne art deco-stil plassert over et hakekors i en eikekrans. NS' ørnefigur har også blitt omtalt som falk, ravn og skarv. Fuglen kan tolkes som enten å sitte på korssymbolet eller løfte det i klørne. 

Det var uenighet i NS om symbolet. For den hedenske venstrefløyen, anført av Hans S. Jacobsen, var symbolet for kristent, og han skrev i tidsskriftet Ragnarok nr. 3 i 1937 at det var unordisk.

Rikshirden hadde eget solkorssymbol med to sverd, stående med spissen opp, ett på hver side av den loddrette korsstammen. Merket var i rødt og gult, og Hirdens solkorsflagg hadde svart duk. 

Etter krigen er hjulkorset sjelden brukt i Norge fordi merket kan knyttes til det norske nazistpartiet før og under okkupasjonen. 

 Ibestad kommune 

Da Ibestad kirke i Troms ble restaurert i 1967, ble det funnet en sarkofagstein under gulvet. Ibestad kirkested stammer sannsynligvis fra 1200-tallet, så steinen kan ha blitt hugget ut på 1200- eller 1300-tallet. Den har et hjulkors som relieffmotiv. Dette motivet ble senere til Ibestads kommunevåpen, med sølvfarge på blå bunn. Kommunevåpenet er tegnet av Steinar Hanssen og ble fastsatt ved kgl.res. av 19. desember 1986 med denne beskrivelsen (blasoneringen): I blått et sølv hjulkors med utbøyde armer.

Referanser

 Litteratur 
 Kostveit, Østmoe Åsta: Kors i kake, skurd i tre. Tegn og symboler i folkekulturen. Landbruksforlaget 1997. ISBN 82-529-2231-7
Hans Cappelen og Knut Johannessen (redaktører): Norske kommunevåpen, Oslo 1987, side 204
 Hans Cappelen: «Bumerker i Norge – en oversikt» i Anders Bjønnes m.fl. (red.): Segltegninger fra hyllingene i Norge 1591 og 1610, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010, side 60

 Eksterne lenker 


Kategori:Kors
Kategori:Symboler
Kategori:Heraldikk
Kategori:Nasjonal Samling