Eirik Ivarsson

Eirik Ivarsson (født ca. 1130, død 1213) var  biskop i Stavanger fra år 1171 og erkebiskop av Nidaros fra 1188 til 1205. 

Eirik ble valgt til erkebiskop etter Øystein Erlendssons død på tross av kong Sverres motstand. Eirik bannlyste kong Sverre  i 1198, og var en av hovedpersonene bak det Sverre-fiendtlige partiet baglerne, som han var med på å starte i 1196. Konflikten mellom Eirik og Sverre varte helt til kongens død i 1202. 

 Bakgrunn 
Eirik ble født rundt 1130, fødested er ukjent. Hans far Ivar Skrauthanske, hadde vært biskop i Nidaros i 1140-årene. Det var før erkebispedømmet ble grunnlagt i 1152-1153. Ivar var opprinnelig islending og tjente kong Magnus Blinde som ung. Han deltok i slaget ved Holmengrå i 1139, der kong Magnus ble drept. Hvem som var Eiriks mor er derimot ukjent.Stefansson, Magnus. (2009, 13. februar). Eirik Ivarsson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet fra https://nbl.snl.no/Eirik_Ivarsson. 

 I Paris og Lincoln 
Eirik studerte ved St. Victor-klosteret i Paris, bare få år etter at klosterets grunnlegger døde. Klosteret hadde stått midt oppe i den opprivende investiturstriden mellom pave og keiser. Eiriks teologiske forbilde var sankt Victor som formulerte maktgrunnlaget mellom Kirke og Konge slik:Karsten Alnæs, Historien om Norge, 1998, side 285.
«Så meget mer opphøyet som det åndelige liv er enn legemets liv, så meget høyere rager den geistlige makt opp over den verdslige i verdighet og ære. For den geistlige makt har å innsette den verdslige makt, for at den kan være, og å dømme den, om den ikke er god. Men den er selv innsatt av Gud, og om den viker av fra den riktige vei, kan den dømmes av Gud alene.»

Eirik Ivarsson kan ha  vært erkediakonen Henrik (Henricus - latinsk variant av Eirik ) fra Norge som var i Lincolnkatedralen i 1164 eller 1165.Eldbjørg Haug: Fra Stavanger-kirkens tidligste historie. Historisk Tidsskrift, Bind 88, Universitetsforlaget, 2009, side 478.. 

 Biskop av Stavanger 
Utstyrt med sin tids høyeste dannelse og med personlige egenskaper innenfor eliten av datidens europeiske reformistbevegelse, kom han tilbake til Norge der erkebiskop Øystein, sannsynligvis i 1171, vigslet ham til biskop i Stavanger. 

Dette var i borgerkrigstiden i Norge. Eirik støttet kong Magnus Erlingsson, som var kong Sverres fremste motstander. Både Eirik og erkebiskop Øystein deltok trolig i flere slag mot Sverre og birkebeinerne. Magnus skjenket byen Stavanger til St. Svithun og bispestolen. Det ga bispestolen, altså Eirik, den offentlige myndighet over byen og inntektene fra den, i første rekke leidangsskatt og inntekter av rettshåndhevingen.Stefansson, Magnus. (2009, 13. februar). Eirik Ivarsson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet fra https://nbl.snl.no/Eirik_Ivarsson.

 Erkebiskop av Nidaros 
Valget av Eirik til erkebiskop sommeren 1188 vek på flere punkter av fra de forskriftene som var gitt for valg i 1153. Valget fant ikke sted ved metropolitansetet og hans forgjenger hadde før sin død nærmest utpekt Eirik som sin etterfølger. 

I sin første preken som erkebiskop i Nidaros gikk Eirik Ivarsson til angrep på birkebeinerne, og henviste til at Sverre ikke var ektefødt i hellig ekteskap. Erkebiskop Eirik gikk straks i gang med å gjennomføre det etter hvert vanlige stridsrepertoaret i de europeiske konfliktene med kongemakten: Økte kirkebøter, egen utnevning av biskoper, eget hærfølge, direkte kirkelig makt over alle kapell og stormannskirker. Til grunn for konflikten lå altså spørsmålet om Kirkens domsmakt i egne indre anliggender. Som makt bak kravet nektet erkebiskop Eirik å krone Sverre til konge i 1188.Karsten Alnæs, Historien om Norge, 1998, side 285-286. 

Erkebiskop Eirik forble en ivrig gregorianer, det vil si tilhenger av læren til pave Gregor VII. Gregorianismens program var libertas ecclesiae, kirkens maksimale uavhengighet av alle verdslige instanser, og pavelig supremati, pavens uomstridte overhøyhet over den universelle kirke. Dette kirkepolitiske programmet var Eiriks rettesnor i hans gjerning som biskop og erkebiskop.Stefansson, Magnus. (2009, 13. februar). Eirik Ivarsson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet fra https://nbl.snl.no/Eirik_Ivarsson. Det var derfor naturlig at kong Sverre, som var tilhenger av en nasjonal kirke der kongen var overhode, talte imot at han ble valgt.Sverres saga, kap. 108

Snart kom han opp i heftig strid med kongen som hevdet sin rett til å øve innflytelse på de geistlige valg, søkte å innskrenke erkestolens inntekter og han ville forby erkebispen å holde væpnet følge. Eirik kom ofte seirende ut av de første stridene på 1190-tallet, både om utnevnelsen av etterfølger i Stavanger og om retten til å ha bispehird på 90 mann, mot det lovfestede 30. 

 Bannlysning av kong Sverre 
mini|Bispestav fra midt på 1200-tallet i tidstypisk dragehodeutforming. Eiriks parti baglerne, stiftet 1196, fikk navn etter bagall, det norrøne ordet for bispestav.
Kong Sverre ønsket at kirken skulle stå delt under biskopenes og  kongens ledelse, mens biskopene forfektet kirkens selvstendighet og overhøyhet over bispevalg, indre domssaker, kirkeskatt, og myndighet over gårds- og slottskirker.Claus Krag, Norges historie fram til 1319, Universitetsforlaget, Oslo 2000, s. 124-125 Konflikten førte til at de norske biskopene ble tvunget til å forlate Norge. Eirik flyktet til Danmark, hvor han fant støtte hos erkebiskop Absalon. Hver søndag tok den blinde erkebiskop Eirik seg frem i koret i Lund domkirke (Skåne var den gang dansk område) for å lyse bann over kong Sverre og love ham helvetes evige pine. Pave Innocens III truet i tillegg med å lyse Norge i interdikt. Edvard Bull: Nordmenn før oss bind 1 (s. 60), forlaget Tano, 1985, ISBN 82-518-2080-4

Paven lyste Sverre i bann i 1198 etter et klagebrev fra erkebiskop Eirik. Kong Sverres kjente propagandaskrift, En tale mot biskopene, er først og fremst rettet mot erkebiskopen. Sverre antyder her at Eirik ble blind som Guds straff fordi Eirik hadde fått Sverre bannlyst.Holtsmark: forord til Sverres saga og En tale mot biskopene (1961), s. 7-8

 Baglerne 
Sent på 1100-tallet begynte flere norske stormenn å samle seg mot kong Sverre og birkebeinerne. Dette var både vikværinger (folk fra Viken), tidligere tilhengere av Sverres motstander Magnus Erlingsson, og kirkens menn. Flere av disse var i landflyktighet på grunn av konflikter med kong Sverre, og i 1196 startet de flokken baglerne, som de neste 20 årene skulle være sentrale i norsk og nordisk politikk. I denne gruppen var Eirik en av hovedpersonene, sammen med biskopen av Oslo, Nikolas Arnesson. Gruppens navn, baglerne, kom av ordet bagall, bispestav, en tydelig henvisning til de to biskopene Eirik og Nikolas.Sverres saga, kap. 128-129

Etter Sverres død forlikte Eirik seg med hans sønn Håkon og vendte tilbake til Norge i 1202. Han var da blind, men fortsatte som erkebiskop inntil 1205. Det siste han gjorde som erkebiskop var å vigsle Gudmund Arasson til biskop på Hólar på Island.Stefansson, Magnus. (2009, 13. februar). Eirik Ivarsson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet fra https://nbl.snl.no/Eirik_Ivarsson.

Etter Eiriks avgang ble den nye erkebiskopen Tore Gudmundsson den vikværske viglset. Eirik pekte selv ut ham som sin etterfølger.Dybdahl, Audun. (2009, 13. februar). Tore Gudmundsson Den Vikværske. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 26. oktober 2016 fra https://nbl.snl.no/Tore_Gudmundsson_Den_Vikv%C3%A6rske.

Referanser

 Litteratur 
 Claus Krag, Norges historie fram til 1319, Universitetsforlaget, Oslo 2000
 Sverres saga; En tale mot biskopene, oversatt av Anne Holtsmark. Aschehoug, Oslo 1961

 Eksterne lenker 
 Katolsk.no – Eirik Ivarsson (1188–1213)
 Eirik Ivarsson hos Norsk biografisk leksikon

Kategori:Norske katolske biskoper
Kategori:Erkebiskoper av Nidaros
Kategori:Biskoper i Stavanger bispedømme
Kategori:Personer fra Stavanger kommune
Kategori:Fødsler på 1100-tallet
Kategori:Dødsfall i 1213
Kategori:Norske salmediktere