Marmæle

Marmæle eller marmel (av norrønt marmennil, av mar, «hav», og mennil, «liten mann») er en liten, menneskeliknende sjøvette fra beltestedet og opp, mens den ser ut som en fisk nedentil, som en havfrue.
Marmælen viser til en diminutivform for «havmann», men ifølge kildene likevel et yngre begrep enn marmælen, som opptrer i Landnåmabok og i fornaldersagaene med sine evner til å se inn i fremtiden. Angivelig kan marmælen åpenbare skjulte ting fra sitt oppholdssted på havbunnen. 

Det finnes sagn om fiskere som har fått marmælen på kroken. Den må da slippes ut igjen innen et døgn, på stedet der den ble dradd opp.Store norske leksikon (2005-07): «marmæle» i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 23. april 2025 fra  Det påstås at den er naken og fryser når den kommer i båten, men dersom fiskerne er snille med den, og gir den klær (eller en vott å gjemme seg i), og slipper den ut i havet igjen, vil den til gjengjeld advare dem, om det skulle blåse opp til storm på havet (sagntype ML 4055). Marmælen kunne omvendt hevne seg, hvis hjelpen uteble.

På dansk kan også formen marminde bety «liten havmann».Oppslagsordet «mareminde» i Ordbog over det danske Sprog (etymologi 1700-1950) Mareminehullet, en fjellsprekk på Rothaugen i Bergen, kjent fra Nils Klims underjoriske reise der han tar seg inn i hullet, har navn etter en slik. Barn kunne stå utenfor hullet og synge:
Mare, mare minde,est du der inne,
så skal du her ut.J. Aarberg: «Fra Småmøllen», Sandviksgutten (s. 2) 1966

I Halvs saga og halvsrekkene er Merlins spådommer lagt i munnen på en marmæl. En parallell til Merlins spådom om kong Vortigerns død avslutter beretningen i Halvs saga: En høstdag rodde en far og sønn sammen ut på fiske. De het Handir og den andre Hrindir. De trakk opp en marmæl og tok ham med seg til kong Hjorleiv. Kongen ga ham til en kvinne i hirden og ba henne behandle marmælen godt, for ingen fikk ham til å si noe. Det ble sent, og kjertesveinene slukket lysene. Da tømte Hild et drikkehorn på kappen til Æsa; Hild og Æsa var begge gift med Hjorleiv. Kongen fiket til Hild, men hun ga hunden skylden. Da smekket kongen til hunden. Marmælen slo opp en latter, og kongen spurte hva han lo av. Marmælen mælte: «Du tedde deg dumt. Nettopp disse to kommer til å redde livet ditt.» Mer fikk ikke kongen ut av marmælen, enda han stilte ham flere spørsmål. Til sist sa kongen at de ville sette ham ut i sjøen igjen, og ba ham fortelle det kongen hadde bruk for å vite. Marmælen sa et vers: «Han ser en lysning lang sør i havet; det er Danmarks konge som stevner mot kong Hjorleiv med utallige skip. Hjorleiv må passe seg.» Da de rodde av sted med ham, dit de fant ham, kvad han en vise om kampen som ville finne sted, og kampens utfall. Kongen slapp ham i sjøen. Straks tok en mann ham i hånden og spurte ham: Hvat er manni bezt? («Hva er best for mennesket?») Marmælen svarte:
Kaldt vann for øyne og kvae for tenner;
lin for kroppen; slipp meg i sjøen!
Dra meg ingen i dagen senere
høyt på skip fra havets bunn. Moltke Moe: «Eventyrlige sagn i den eldre historie», heimskringla.no</ref>

Kongen belønnet Handir og Hrindir for å ha brakt ham marmælen. En natt kom kong Reidar med sine menn og omringet Hjorleivs kongsgård; da bjeffet kongens hund Flóki, som aldri brukte å bjeffe, uten når kongen var i fare. Kong Hjorleiv løb mod manngarden og angrep, og Here, kong Reidars sønn, falt. Men Hjorleivs gård brente ned, og Reidar tok stort krigsbytte.

Hild reddet Hjorleivs liv da han satte etter Reidar, og hjalp ham til hevn. I denne delen av Halvs saga tilsvarer marmælen som blir brakt til kong Hjorleiv, trollmannen Merlin som hentes til kong Vortigern. At marmælens ler godt over at Hjorleiv tar parti for Æsa som er kongen utro, tilsvarer at Merlin lo da kong Rodarchus kjærtegnet sin utro hustru (i diktet Merlins Vita). Marmælens advarsel om flåten som var på vei for å brenne ham inne, tilsvarer Merlins spådom om flåten som var underveis for å brenne inne; og slik kong Reidar ville hevne sin datters død, slik kommer Vortigerns fiende for at hevne drapene på sin far og sin bror. Marmælens taushet til han får vite at han blir sluppet i havet igjen, svarer til Merlins taushet frem til Rodarchus (eller kong Meldred) lover å sette ham fri, når han har talt. Hjorleivs utro dronning Æsa tilsvarer kong Rodarchus' og kong Meldreds utro koner.<ref> Moltke Moe: «Eventyrlige sagn i den eldre historie», heimskringla.no

På Sunnmøre ble marmælen oppfattet mer som en draug, skildret som «et havdyr i barneskikkelse» som fiskerne kunne dra opp av sjøen. Den maste da om å bli tatt i land; der ventet den på en styggværsdag, og da maste den om å bli tatt til sjøs. Den ga seg ikke med maset sitt før fiskerne tok den ut på havet; og da var de fortapt, da ble også fiskerne der ute. Olav Bø: Trollmakter og godvette (s. 128), Nasjonalbiblioteket

I den danske folkevisen Grimilds hevn oppsøkes en mareminde i håp om at hun kan se hvordan det skal gå med Helled Haagen, om han gjør som hans søster Grimild (Kriemhild i Nibelungenlied og Gudrun i norrøne sagn) vil og oppsøker kong Ettelin (Attila) i «det hunske land» (hunernes land):  De Herrer rede af Gaarde
ud med den Strand saa vide:funde de dèr den Mareminde
hvilende under Lide.

«Hør du, gode Mareminde!
du est saa vi’s en Viv:skal jeg paa det hunske Land
''forgjøre mit unge Liv?»«Grimilds Hævn», ''kalliope.org

Referanser

Se også
 Havmann
 Havfrue
 Draug (vesen)
 Nøkken

Eksterne lenker
 Kapittelet «Marmælen og havmannen» i Olav Bøs Trollmakter og godvette (Samlaget, 1987, søkbar digitalkopi, side 126–131)

Kategori:Folketro
Kategori:Fabelvesen