De østerrikske Nederlandene

De østerrikske Nederlandene bestod fra 1714 til 1795 i områdene av dagens Belgia og Luxembourg. Etter den spanske arvefølgekrig (1701–1714) tilfalt De spanske Nederlandene den østerrikske grenen av huset Habsburg. Områdene forble hos Østerrike frem til de ble invadert av franske revolusjonstropper i 1795, hvorpå de ble en del av Den første franske republikk.

De østerrikske Nederlandene bestod av de følgende territorier:
 hertugdømmet Brabant,
 hertugdømmet Limburg,
 hertugdømmet Luxemburg (Luxembourg),
 en del av hertugdømmet Geldern,
 fyrstegrevskapet Flandern (Vlaanderen),
 fyrstegrevskapet Hennegau (Hainaut),
 grevskapet Namur,
 herskapet Mecheln (Mechelen),
 herskapet Dornick (Tournai).
Det var den regjerende østerrikske erkehertug(inn)en som til enhver tid var monark over disse områdene. Forvaltningen var i praksis overlatt til en stattholder.

Stattholderne var
 1716–1724: Eugene av Savoia,
 1724–1741: Maria Elisabet av Østerrike
 1741–1744: Fredrik August av Harrach-Rohrau
 1744–1780: Maria Anna av Østerrike (bare 1744) og Karl Alexander av Lothringen
 1780–1781: Georg av Starhemberg
 1781–1793: Marie Christine av Østerrike og Albert av Sachsen
 1793–1794: Karl Ludvig av Østerrike

Kategori:Belgias historie
Kategori:Østerrikes historie
Kategori:Luxembourgs historie
Kategori:Stater og territorier etablert i 1714
Kategori:Stater og territorier opphørt i 1795
Kategori:Stater og territorier opphørt i 1794