Eulers formel

Eulers formel er en matematisk ligning som gir en fundamental forbindelse mellom den naturlige eksponentialfunksjonen og de trigonometriske funksjonene. Vanligvis skrives den som



der x er et reelt tall, e er Eulers tall som er grunntallet for naturlige logaritmer og i  er den imaginære enheten definert som kvadratroten av -1. 

Formelen er også gyldig i det mer generelle tilfellet der x er et komplekst tall. Den ble første formulert på denne måten av den sveitsiske matematiker Leonhard Euler i 1748 og har siden vært benyttet overalt innen matematikk, fysikk og i mange teknologiske sammenhenger. For eksempel kan alle periodiske svingninger eller bølger fremstilles som komplekse fasevektorer og dermed forenkle mange beregninger.

Historie

Opprinnelsen til Eulers formel kan føres tilbake til den engelske matematiker Roger Cotes. Ved å beregne overflaten til en ellipsoide på to forskjellige måter kom han i 1714 frem til ligningen



men uheldigvis med motsatt fortegn på høyre side der ln er den naturlige logaritmefunksjonen. På den tiden var ikke denne funksjonen for komplekse argument skikkelig forstått slik at han ikke kunne relatere den til eksponentialfunksjonen. M. Kline, Mathematical Thought from Ancient to Modern Times, Volume 2, Oxford University Press, England (1972). ISBN 978-0-19-506136-9. 

Omtrent på samme tid hadde den franske matematiker Abraham de Moivre kommet frem til forskjellige trigonometriske identiteter fra løsning av  algebraiske ligninger med en nye fremgangsmåte han utviklet. Med moderne notasjon kan de skrives som



hvor n er et positivt heltall.

I 1740 skrev Euler i et brev til sin tidligere læremester Johann Bernoulli  at både cosx  og eix + e-ix var løsninger av den samme differensialligningen og derfor måtte være proporsjonale med hverandre. Det kunne han vise ved en rekkeutvikling av begge funksjonene. Dette gjennombruddet presenterte Euler mer detaljert i sitt store verk Introductio in Analysin Infinitorum som ble offentliggjort i 1748.  L. Euler, Introductio in Analysin Infinitorum, Marc Michel Bousquet & Co, Lausanne (1748), archive.org online  Her opptrådte hans formel for første gang på formen 



som den siden har blitt skrevet. W. Dunham, Euler: The Master of Us All, The Mathematical Association of America (1999). ISBN 0-88385-328-0. Det er en av de vakreste og viktigste formler i hele matematikken. Richard Feynman omtalte den i sine forelesninger  som den mest fantastiske formel i matematikken - vår juvel. R.P. Feynman, Feynman Lectures, Volume I i kommentaren til Eq. (22.9). I det spesielle tilfellet at θ = π , gir den Eulers likhet 



da  og . Den forbinder de to transcendentale tallene e og π  med de basale tallene 0 og 1 via den imaginære enheten i.

Bevis

Den  naturlige eksponentialfunksjonen ex  kan defineres ved at dens deriverte er nøyaktig samme funksjon. Derfor vil den generelle løsningen av differensialligningen  involvere de to funksjonene eax  eller  e-ax.  For den spesielle ligningen  vil dermed løsningen være en kombinasjon av de to komplekse funksjonene  og  Med grensebetingelsene  og  for  kommer man frem til løsningen y =   

Men alternativt kan løsningen også finnes uttrykt ved  de to trigonometriske funksjonene sinx og cosx. Når man tar hensyn til grensebetingelsen, kan den korrekte løsningen dermed også skrives som . Siden ligningen bare har en løsning, må man derfor ha sammenhengen



Da den deriverte av  cosx er -sinx, finner man herav også den komplementære relasjonen



Disse to uttrykkene er innholdet av Eulers formel e±ix = cosx ± i sinx.

De Moivres formler
I sitt store arbeid  Introductio in Analysin Infinitorum gjorde Euler bruk av de Moivres formler til å bevise sin egen formel. Det gjorde han ved å faktorisere Pythagoras' læresetning på formen  ved å skrive den som



Ved å undersøke disse to faktorene hver for seg, kom han frem til det ønskede resultatet. For eksempel, ved direkte utregning er



når man benytter de vanlige identitene for sinus og cosinus til den dobbelte vinkel. Herav finner man mer generelt   uttrykt ved cosnθ og sinnθ ved matematisk induksjon. 

Ved å kombinere disse to formlene til de Moivre finner  man



Euler lot her n bli veldig stor, men slik at  ble holdt konstant ved å la θ samtidig avta mot null. Da  og  i denne grensen, kom han frem til



ved å benytte definisjonen av Eulers tall e. På samme måte fant han sinx uttrykt ved  differansen mellom  og 

Taylor-rekker

Eulers formel følger mest direkte fra Taylor-rekken for den naturlige eksponentialfunksjonen ez som er gyldig for alle komplekse argument z. I det spesielle tilfellet at z = ix følger da direkte at



når man benytter Taylor-rekkene for de to trigonometriske funksjonene. Alternativt kan man uttrykke ez ved de to hyperbolske funksjonene sinhz og coshz som



For  z = ix får man herav Eulers formel da coshix = cosx og sinhix = i sinx som følger fra definisjonene. T. Lindstrøm,  Kalkulus, Universitetsforlaget, Oslo (2000). ISBN 978-82-15-00977-3.

Referanser

Eksterne lenker

 «Komplekse tall og Eulers formel», av Harald Hanche-Olsen
 «Eulers formel- Matte 4», av Björn Runow - MatteBjörn - på Youtube

Kategori:Kompleks analyse
Kategori:Trigonometri