ISimangaliso våtmarksområde

iSimangaliso våtmarksområde er et naturvernområde i iKwaZulu-Nataliprovinsen på Sør-Afrikas østkyst. Det er landets tredje største verneområde, og omfatter 280 km kystlinje, fra Mosambiks grense til Mapelane sør for Tugelaelvens munning. Området utgjør ca. 3,280 km² og var inntil november 2007 kjent som  Greater St. Lucia våtmarksområde. Det nye navnet isimangaliso betyr «vidunderlig» på zuluspråket.

Det første viltreservatet her ble etablert i 1895. I 1971 ble St. Luciasjøen, skilpaddestrendene og korallrevene i Maputaland innlemmet på Ramsar-konvensjonens liste over våtmarksområder av internasjonal betydning. I  1999 ble området erklært som verdensarvområde; i 2025 ble verdensarvområdet utvidet til å omfatte den tilstøtende Maputo nasjonalpark i Mosambik, og har nå navnet iSimangaliso Wetland Park – Maputo National Park.

 Biotoper 
Verneområdet omfatter de mindre områdene St Lucia Game Reserve, False Bay Park, St Lucia Marine Reserve, Sodwana Bay National Park, Maputaland Marine Reserve, Cape Vidal, Ozabeni, Mfabeni, Tewate Wilderness Area og Mkuze Game Reserve. 

På samme måte som mange andre tidevannsbaserte estuarer (delvis lukkede brakkvanns-deltaområder) har området et variert dyreliv. Dette gjenspeiler årstidsvariasjonen i saltholdighet, og bred variasjon av biotoper innenfor parken. 

Elvedeltaet er det største i Afrika, og blant dets attraksjoner finnes verdens største skogvokste sanddyner – opptil 180 m. Sumpene langs sjøen fungerer som et ferskvannsreservoar i perioder da saltinnholdet i sjøen er høyt.
Verneområdet omfatter fem separate økosystemer eller biotoper. Disse er biologisk sett både uavhengige av hverandre, og integrert.

 Det marine systemet består av det varme Indiahavet, Afrikas sydligste korallrev, lange sandstrender og undersjøiske landskap.
 Strendene utgjøre et økosystem bestående av sanddyner, subtropiske skoger, gressletter og myrer.
 Sjøene. Området omfatter de to brakkvannsjøene St Lucia og Kosi Bay, som er bundet sammen i et felles estuar, og de fire ferskvannssjøene Lake Sibhayi, Ngobezeleni, Sør-Bhangazi og Nord-Bhangazi.
 Mkhuze- og Umfolozi-sumpene  med sump-skoger og omfattende myrer med takrør (Phragmites australis) og papyrus. 
 Vestlige strender med gamle strandlinjeterrasser og tørre savanner.

 Dyreliv 
For flere fuglearter er verneområdet av kritisk betydning. Arter som har sitt viktigste tilhold her omfatter blant annet rosenpelikan, hvitpelikan, rosenflamingo, dvergflamingo, gasserflodørn (Haliaeetus vociferoides) og inntil 530 andre fuglearter. 

Området har Afrikas største flodhestbestand, ca. 800 individer. Elefanter ble gjeninnført i området i 2001. To arter havskilpadde legger sine egg på strendene her, og knølhvaler vandrer langs kysten her. Dette er det eneste verneområdet i Afrika hvor flodhester, krokodiller og haier finnes i det samme området. Det finnes ca. 1200 nilkrokodiller i parken.

Verneområdet er også kjent som hjemstedet til kvastfinnefisken, en forhistorisk fisk som var ansett som utdødd inntil et eksemplar ble funnet utenfor kysten her i 1938. Man har siden funnet flere individer av fisken i dype klippefylte havområder, men fisken er fremdeles sjelden og fredet. I november 2000 ble tre individer funnet og fotografert i en undersjøisk kløft nær Sodwana bay'' innenfor verneområdet. 
 Referanser 

 Eksterne lenker 

 SANParks

Kategori:Verdensarven i Sør-Afrika
Kategori:Verneområder i Sør-Afrika