Staller

Staller eller stallare (gno stallari, av lat. stabularius, stallmester) var i middelalderen en embetsmann i hirden hos de nordiske kongene. Stallaren var leder for hirden og førte ordet for kongen på tinget.  Han var kongens stallmester og personlige livvakt. Som regel ble stallere rekruttert blant hersene. Stallerne var derfor gjerne høyt betrodde menn.Stallare. (2009, 15. februar). I Store norske leksikon. Hentet 30. september 2016 fra https://snl.no/stallare.

Stallaren blir omtalt først på Olav Tryggvasons tid, altså på slutten av 900-tallet. Stallaren var kongens rådgiver og hirdens talsmann overfor kongen.Jon Vidar Sigurdsson (1999): 85

Som staller hadde man på 1100-tallet rett til å tåle mannebot for noen typer forseelser, i stedet for fysisk straff. For en mindre forseelse var manneboten 6-24 mark, avhengig av sosial status forøvrig.

Fra høymiddelalderen ble stallaren en del av kongens riksråd.Jon Vidar Sigurdsson (1999): 141 Fra og med 1300-tallet nevnes ikke embetet stallar lenger i kildene.

 Se også 
 Hirdskrå

 Referanser 

 Litteratur 
 Jon Vidar Sigurdsson, Norsk historie 800-1300. Det norske samlaget, Oslo 1999

 Eksterne lenker 
 Stallare hos Store norske leksikon

Kategori:Sosiale grupper
Kategori:Norrøn tid