Reksthegn

Reksthegn eller rekstegn, i Frostatingsloven nevnt i oppregningen av «bønder», gruppen av frie menn mellom løysing og hauld, og inndelt i «haulder», «årbårne menn»(dvs. av gammel fri ætt<ref>[https://naob.no/ordbok/%C3%A5rb%C3%A5ren «årbåren», NAOB]</ref>) og «reksthegn» (sistnevnte har usikker betydning).Claus Krag: Norges historie fram til 1319 (s. 156), Universitetsforlaget, ISBN 82-00-12938-1 

Gulatingsloven har bare «hauld» og «leilending» som frie bønder; og Eidsivatingslovens og Borgartingslovens kristenretter nevner bare «hauld».Rolf Danielsen, Knut Helle, Ståle Dyrvik, Edgar Hovland, Tore Grønlie: Grunntrekk i norsk historie (s. 51), Universitetsforlaget, 4. opplag 2000, ISBN 82-00-21273-4

I det angelsaksiske England var þegn/thegn eller thane betegnelse på høyættede personer i kretsen rundt konge eller stormann, med viktige oppgaver i lokaladministrasjon og rettsvesen.Bratberg, Terje: «thegn» i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 7. november 2024 fra  Hvis en mann var så velstående at han hadde en eiendom «med kirke og kjøkken, et klokkehus og forsterket port, et sete og en spesifisert rolle i kongens hall,» da hadde han rettigheter som thegn.Denis Sukhino-Khomenko: Thegns in the Social Order of Anglo-Saxon England and Viking-Age Scandinavia (s. 26) 

I England er ordet kjent fra håndskrifter, i Sverige fra runesteiner, ofte i uttrykket miǫk góðan þiagn, en «svært god tegn», som det står på Velandastenen (Trollhättan kommune),[https://www.raa.se/kulturarv/runor-och-runstenar/runstenar-i-sverige/vastergotland/velanda-i-vane-asaka-trollhattans-kommun/ «Velandastenen», raa.se]</ref> funnet i 1912 med inskripsjon fra rundt år 1000. I Sverige ble ordet også brukt som personnavn, tolket både som «fri bonde», «hauld», men også «kriger», «hirdmann». Det gjenfinnes i svenske stedsnavn som Tegnaby og tilsvarende.<ref>«Replösa», runstenar i Sverige, hentet fra Wayback Machine 

I norrøn lov snakkes om þegnsgildi'' («undersåtts-betaling») som navn på boten kongen krevde inn som straff for drap. Gulatingsloven fastslo at om «karmann slår kvinne» eller «kvinne slår karmann», skulle det bøtes 1,5 mark sølv til kongen, i tillegg til boten til den som ble slått. Men om kvinner slåss, skulle ingen ha bot, «uten de selv». Kvinner hørte ikke til i thegn-kategorien; de var ikke kongens undersåtter slik menn var.Claus Krag: Norges historie fram til 1319 (s. 100) 

 Referanser 

Kategori:Sosiale grupper
Kategori:Norrøn tid