Europa

Europa
190px|Kart over det europeiske kontinentet
 Areal  km² Folkemengde  Stater 44 Territorier 6 Subregioner 1. Nordlige Europa2. Vestlige Europa 3. Sørlige Europa4. Østlige Europa5. Russiske Europa Språk Germanske språkRomanske språkSlaviske språkmed flere Største byer 1. Moskva2. Paris 3. London4. Madrid5. Barcelona6. St. Petersburg7. Roma8. Berlin9. Milano
miniatyr|Det europeiske flagget
mini|Satellittfoto av Europa
miniatyr|«Europa og oksen» av Gustave Moreau.

Europa er en verdensdel som dekker den vestlige delen (18 %) av kontinentet Eurasia og tilliggende øyer. Arealet er på størrelse med land som Canada, Kina, og USA. Folketallet er omtrent halvparten av det indiske og det kinesiske, men det doble av USAs. Europa har cirka 6,6 % av den totale landmassen og 8,5 % av folkemengden på Jorden.

Europa grenser mot Amerika vest for Island og Azorene i Atlanterhavet, og nord for Svalbard og Frans Josefs land i Nordishavet. Gibraltarstredet og Middelhavet danner den sørlige grensen mot Afrika. Grensen mot Asia går ved Dardanellene, Marmarahavet, Bosporos, Svartehavet, Azovhavet, Kuma-Manytsjsenkningen, Det kaspiske hav, Embaelven, Uralfjellene og Karahavet.Encyclopædia Britannica: Europe Grensen kan også trekkes ved Kasakhstans nordvestgrense, Det kaspiske havs nordvestre bredd, og Store Kaukasus.Store norske leksikon: Europa. Beliggenhet. Sistnevnte avgrensninger benyttes her, disse gjør grensene i øst identisk med Europeisk Russlands grenser mot Asia.

Europas territorium fordeler seg på 44 suverene stater og to de facto selvstyrte områder med omstridt folkerettslig suverenitetstatus: Kosovo og Transnistria. Fem av statene er såkalte mikrostater med svært lite areal og folketall: Andorra, Liechtenstein, Monaco, San Marino og Vatikanstaten. I tillegg er det fem biland i Europa: Gibraltar, Guernsey, Jersey og Man som tilhører Storbritannia, og Færøyene som tilhører Danmark.

15 av dagens 44 land (og Kosovo) var ikke selvstendige i 1990. Belarus, Estland, Latvia, Litauen, Moldova, Russland og Ukraina var del av Sovjetunionen. Bosnia-Hercegovina, Kosovo, Kroatia, Montenegro, Nord-Makedonia, Serbia og Slovenia utgjorde sammen Jugoslavia, og Tsjekkia og Slovakia utgjorde sammen Tsjekkoslovakia. Det var da 33 selvstendige land i Europa (inkuldert Øst-Tyskland).

32 land er republikker. Belgia, Danmark, Nederland, Norge, Spania, Storbritannia og Sverige er konstitusjonelle monarkier. Andorra, Liechtenstein og Monaco er fyrstedømmer. Luxembourg er et storhertugdømme, og Vatikanstaten er en kirkestat og et teokrati.

Russland har 77 % av sitt territorium i Asia, men den europeiske delen av landet dekker 40 % av Europas areal. Enkelte vesteuropeiske land har også territorier i andre verdensdeler, for det meste øyer i Amerika og Oseania, som er gjenværende rester fra den historiske europeiske koloniseringen av verden.

En undersøkelse i 2010 viste at rundt 75 % av befolkningen definerte seg som kristne, 19 % som ikke-troende, 6 % som muslimer og resten (under 1 %) var fordelt på andre religioner.

Europarådet er en traktatfestet mellomstatlig organisasjon som i hovedsak arbeider for å fremme demokrati, menneskerettigheter og rettsstatsutvikling i de 46 medlemslandene.Europarådet: Medlemsland

29 europeiske land er medlemmer av forsvarsalliansen NATO sammen med Canada, Tyrkia og USA.

Den europeiske union (EU) er et traktatfestet mellomstatlig økonomisk og politisk samarbeide mellom 27 medlemsstater som har sitt utspring i perioden etter andre verdenskrig og som gradvis har utviklet seg til å bli stadig mer omfattende.

 Etymologi og begrepshistorie 
Det greske begrepet Europa har trolig blitt avledet fra de greske ordene eurys (= «bred») og ops (= «ansikt»), hvor ‘bred’ er blitt et beskrivende ord for jorden i seg selv i den (rekonstruerte) urindoeuropeisk religionen. Enkelte språkforskere har derimot antydet at Europa er basert på et semittisk ord som det akkadiske erēbu i betydningen «solnedgang».Ernest Klein: A comprehensive Etymological dictionary of the English Language, 1966 Sett fra Midtøsten går solen ned over Europa, landene i vest. Likeledes antas det at ordet Asia kan tenkes å komme fra et semittisk ord som det akkadiske asu, «soloppgang».

For den greske geografen Hekataios besto den kjente verden av to verdensdeler: Europa og Asia. Grensen gikk ved Egeerhavet, Azovhavet og Marmarahavet og elva Don. For historieskriveren Herodot var Asia identifisert med det store Perserriket, mens Europa var den Greske sivilisasjon.

Alminnelig bruk av ordet som vanligste betegnelse for det vi i dag oppfatter som Europa, hører til moderne tid. I antikken omtalte man det romerske rike som «Roma» eller «Imperium Romanum». Det fantes da ikke noe geografisk uttrykk som inkluderte riket nord for Middelhavet og som dessuten inkluderte områdene bebodd av germanske og slaviske stammer i Nord- og Øst-Europa.

Ordet spredte seg fra gresk til Europas romanske språk gjennom en berømt myte som ble gjenfortalt i senantikken. I gresk mytologi var Europa en fønikisk prinsesse som ble forført av Zevs i form av en hvit okse og ført til øya Kreta hvor hun fødte Minos, Rhadamantys, og Sarpedon. For Homer var Europé (gresk Ευρωπη) den mytologiske dronning av Kreta, og ikke stedet hun ble ført til. Som andre greske myter er nok denne myten ikke opphavet til ordet Europa i seg selv, men skapt i ettertid for å gi ordet en spennende forhistorie. Senere ble Europa ensbetydende med fastlandet Hellas, og rundt 500 f.Kr. hadde betydningen også begynt å omfatte landene nord for Hellas.

Denne myten er blitt overbrakt av tre av senantikkens historiefortellere: St. Augustin, Isidor av Sevilla og Orosius. Det er usikkert hvor de regnet grensen mellom verdensdelene (orbis terrarum). For Orosius gikk grensen mellom Asia og Europa gjennom elva Don og Azovhavet. Orosius ble kilde for 900-tallets frankiske lærde Richter av St. Rémy som fremstilte verden som tre orbis plaga der Mare Nostrum (Middelhavet) var skillet mellom verdensdelene. Richter regnet flere av folkeslagene som slo seg ned i Europa i Folkevandringstiden for å komme fra Asia. Lombardenes historieskriver Paulus Diaconus (død 797?) regnet lombardene for å ha flyttet fra øya Scandinavia  på grunn av overbefolkning. Det virker som om Scandinavia da ikke ble regnet som en del av Europa. Dette fordi grad av siviliserthet var blitt introdusert som et kriterium for å være en del av «Europa».Leyser, Karl J. (1992): «Concepts of Europe in the Early and High Middle Ages» i: Past and Present, No. 137, The Cultural and Political Construction of Europe. (Nov. 1992), s. 25-47

I senantikken og middelalderen var det vanligere å skille mellom «Kristenheten» og hedenske områder enn å bruke betegnelsen Europa. Men innen «Kristenheten» begynte begrepet Europa gradvis å få den betydningen det har i dag. Ved å referere til «Europa» i hyllingsdikt til Frankiske konger viste de både at de var lærde og belest i den antikke arven, samtidig som referanser til Kongen som «Europas konge» gav aspirasjoner om fremtidige landerobringer. Om makten ikke strakte seg langt utover Frankerriket, kunne skaldene i det minste smigre kongen med at han var berømt i «hele Europa». I hoffet til Karl den store ble referanser til Europa-begrepet hyppigere. For eksempel priste Catwulf Kong Karl i 775 for å ha blitt utpekt til å bli Europas konge (Regni Europae). Hoffet til Karl den store brukte imidlertid helst begrepet Imperium Christianum, ikke det geografiske begrepet Europa som betegnelse på sitt rike. Karolingerne oppfattet hovedstaden Aachen som det andre Roma, og sitt rike som Romerrikets gjenkomst i Europa. Det er blitt overlevert flere kilder der Karl omtales som rex, pater Europe (konge, Europas far).

En annen terminologi som i middelalderen ble brukt for å skille det som vi i dag regner som (Vest-)Europa fra verden for øvrig er skillet Oksidenten / Orienten. Oksidenten, av latin Oc + cadere ~ (dit solen) faller ned = Vesten. Oksidenten var da den vestlige kristenhet, som utgjorde mesteparten av Europa.

Lærde kristne på 600-tallet som Isidor av Sevilla regnet ut fra sitt bibelske historiesyn verdens befolkning for å stamme fra Noahs etterkommere: Jafet, Sem, og Kam. Europeerne stammet fra Jafet, derfor hadde folkeslag som frankerne, alemannerne, latinerne og britene alle samme opphav.

 Skillet mellom Øst- og Vest-Europa 
miniatyr|Vest-Europa markert i gult.
Det begrepsmessige skillet mellom Vest-Europa og Øst-Europa ble introdusert av opplysningsfilosofen Voltaire i en biografi over den svenske kong Karl 12. fra 1731.Wolff, Larry (1994): Inventing Eastern Europe Stanford UP 
Dette skillet ble sementert under den kalde krigen, da de østeuropeiske landene ble sovjetiske vasallstater. Etter Berlinmurens fall, ville enkelte gjenopplive uttrykket Østmiddel-Europa for å skape kontinuitet til historien før verdenskrigene. Imidlertid ser det ut til at ordet Sentral-Europa er blitt det hyppigst brukte begrep for å beskrive de eks-kommunistiske statene i den tidligere Østblokken som ikke var en del av Sovjetunionen.

Språklig og religiøst kan Vest-Europa grovt inndeles i en germansk og protestantisk nordlig del, og en romansk og katolsk sørlig del, mens Øst-Europa grovt kan inndeles i en slavisk og katolsk vestlig del, og en slavisk og ortodoks østlig del.

Geopolitisk er mye av Europa i nyere tid blitt forent gjennom samarbeidet i EU og NATO.

 Historie 

 Forhistorisk Europa 
 Paleolittisk 
Homo erectus og neandertalerne slo seg ned i Europa lenge før det moderne mennesket, Homo sapiens sapiens viste seg. De eldste menneskebeinene er funnet i Dmanisi, Georgia, datert  år tilbake. De tidligste spor av det moderne mennesket kan stammes  år tilbake i tid. Spor etter permanente bosetninger kan dateres til det 7. millennium f. Kr, i Bulgaria, Romania og Hellas.

 Neolittisk 
miniatyr|Neolittisk Europa
Den neolittiske tidsepoken nådde Sentral-Europa i det 6. millennium f.Kr. og Nord-Europa i det 5. og 4. millennium. Det er ingen prehistorisk kultur som dekker hele Europa.

 Bronsealderen 

Bronsealderen er en betegnelse på en periode i menneskets historie som fant sted mellom steinalderen (noen steder kobberalderen) og jernalderen. Perioden har fått sitt navn fordi bronse var det mest avanserte materialet man hadde for tilvirkning av redskap, våpen og smykker på den tiden. Bronse er en legering som består av ca. 90 % kobber og 10 % tinn. Den var svært kostbar, og man brukte derfor fortsatt en mengde steinredskaper helt fram til romersk jernalder.(Oppdelingen av oldtiden i tre perioder; stein-, bronse- og jernalder, ble opprinnelig formulert av den danske arkeologen Christian Jürgensen Thomsen.)

Bronsealderen inntreffer til forskjellige tider, avhengig av hvilke steder man snakker om. De eldste kjente bronsegjenstander er fra Midtøsten (Egypt og Mesopotamia) ca. 3500 f.Kr. Herfra brer det seg til Hellas 3200 f.Kr., Øst-Europa 2500 f.Kr., Vest-Europa 2200 f.Kr., Kina 2000 f.Kr., og Skandinavia 1800 f.Kr.

 Jernalderen 

Jernalderen er i arkeologien regnet som den tidsepoken der bruken av jern er framtredende i produksjonen av våpen og redskap. I Norge begynte jernalderen fra om lag år 500 f.Kr., men de tidligste sporene av jernutvinning er mye eldre, kanskje så tidlig som år 3000 f.Kr. Det tok bortimot 1000 år fra menneskeheten oppdaget jernutvinning til kunnskapen nådde Norden. Jernalderen begynte på ulike tider på ulike steder i Europa.

I Europa og Asia etterfølger jernalderen bronsealderen, mens den i resten av verden etterfølger steinalderen direkte. Det er vanskelig å tidfeste jernalderen nøyaktig for en enkelt region, men det refererer til den tidsepoken hvor bruken av jern er det mest avanserte metallarbeidet til en sivilisasjon.

 Antikkens Hellas og Romerriket 

miniatyr|Europa, c. 220 f.Kr.
Antikkens Hellas var enerådende og nyskapende innen forskjellige styreformer (det athenske demokrati), filosofi, vitenskap, politikk, sport, teater og musikk. De greske bystatene grunnla flere kolonier ved Svartehavet, Middelhavet, Lilleasia, Sicilia og i Sør-Italia. Den greske verden fikk et grunnskudd ved Peloponneskrigen, og det senere Makedonias ekspansjon i det 4. århundre f.Kr.

Mye av den greske kunnskapen ble assimilert av romerne og spredt utover det europeiske kontinentet. Romerriket hadde sitt sentrum ved Middelhavet, og kontrollerte alle de nærliggende landene rundt havet. Den nordlige grensen var i hovedsak naturlige hindringer, som elvene Rhinen og Donau. Under keiser Trajan, i det andre århundre, nådde riket sitt territorielle høydepunkt, der Storbritannia, Dakia (dagens Romania) og deler av Mesopotamia var inkludert. Keiserrikets første periode, Pax Romana, brakte med seg fred, sivilisasjon, og effektive sentraliserte regjeringer til de underlagte områdene, men i det 3. århundre begynte riket å skrante gjennom en serie av borgerkriger og økonomiske, samt sosiale kriser.

 Vikingtiden 

Vikingtiden er en epoke i nordeuropeisk historie som strekker seg fra siste del av 700-tallet til første del av 1000-tallet.

 Middelalderen 

Middelalderen regnes i Europa som tiden mellom 500 og 1500 e.Kr. eller mellom Romerrikets fall og Reformasjonen på begynnelsen av 1500-tallet. Det er også vanlig å anse middelalderen som slutt i 1492, da Columbus ankom Amerika.

 Svartedauden 

miniatyr|Kart som viser svartedaudens utbredelse 1347 - 1351
Svartedauden, en byllepest, er den største katastrofen verden har opplevd i fredstid. Italia ble rammet i 1347, og pesten spredte seg videre via handelsveier til andre deler av Europa og det nordlige Afrika og Midtøsten gjennom 1348. Videre spredte den seg til Mesopotamia, Sør-Spania, Nord-Europa (bl.a. Norge) og til sist Russland i 1351. Polen stengte grensene sine, og ble spart for pesten. Island ble delvis spart, siden mannskapene på skip dit stort sett døde før de kom fram. Ca. 1/3 av befolkningen her døde.

 Reformasjonen 

Reformasjonen var en religiøs omveltning fra katolisisme til protestantisme i deler av Europa på 1500-tallet, utløst av Martin Luther. Reformasjonen spredte seg etter hvert fra Nord-Tyskland til Skandinavia, Sveits og Frankrike. I England oppsto det parallelt en reformasjon basert på politiske hensyn, som etter hvert tok mye av den samme retning som reformasjonen på kontinentet.

 Kolonitiden 

 Napoleonskrigene 

Napoleonskrigene utspant seg fra 1800 til 1815 i kjølvannet av den franske revolusjon. Tidsperioden ble fremfor alt preget av kampen mellom Napoléon Bonapartes Frankrike på den ene siden og Storbritannia, de tyske statene og Russland på den andre. Frankrike led det endelige nederlag ved slaget ved Waterloo i 1815.

 Restaurasjonstiden 

Wienerkongressen ble avholdt fra 1814 til 1815 og hadde som mål å gjenskape maktforholdene i Europa før de 25 år lange revolusjons- og Napoleonskrigene. Kongressen fastslo de politiske grensene som kom til å vedvare til 1914, og slo fast at prinsippet om fyrstesuvereniteten skulle diktere maktforholdene, ikke folkesuvereniteten.

 Første og andre verdenskrig 

Første verdenskrig er en av de blodigste krigene noensinne utkjempet i Europa. Den varte fra august 1914 til 11. november 1918, og medførte vesentlige endringer av europakartet. Nye stater oppsto etter nasjonalstatsprinsippet; Østerrike-Ungarn forsvant og ble erstattet av en mengde mindre sentraleuropeiske stater (mens Tyskland ble omformet fra monarki til republikk.

Andre verdenskrig var den mest omfattende militære konflikt i verdenshistorien, og involverte en stor del av verdens land og ble utkjempet samtidig i flere verdensdeler. Selv om det hadde vært krig i Asia siden 1931; er mest utbredte oppfatning blant faghistorikere og folk flest at andre verdenskrig brøt ut i Europa i 1939, da Tyskland invaderte Polen 1. september med påfølgende krigserklæringer fra Storbritannia og Frankrike.

miniatyr|Politisk kart over Europa 1941-42
Den andre verdenskrig raste fram til 1945, og endte med aksemaktenes totale nederlag. I løpet av krigen hadde hele 60 millioner mennesker mistet livet, noe som gjør andre verdenskrig til historiens blodigste konflikt.

Mot slutten av 1944 var Tyskland hardt presset på alle fronter. Krigen til sjøs var tapt, Øst-Europa var falt i sovjeternes hender, og på vestfronten var de allierte overlegne så vel i luften som på bakken. Den 8. mai 1945 undertegnet Tyskland en betingelsesløs kapitulasjon overfor de allierte, og dagen etter ble dette gjentatt overfor de sovjetiske styrkene.

 Den russiske revolusjon 

 Den kalde krigen 

Den kalde krigen (1948–1989) var rivaliseringen som utviklet seg etter den andre verdenskrig mellom gruppene av nasjoner som praktiserte ulike ideologier og politiske systemer. På den ene siden var Sovjetunionen (U.S.S.R.) og dens allierte, ofte referert til som Øst-blokken. På den andre siden var USA og dens allierte, ofte referert til som Vest-blokken. Man sier gjerne at den kalde krigen endte i 1989, da Berlinmuren falt, eller i 1991, da Sovjetunionen ble oppløst.

 Den europeiske union 

Den europeiske union har trinnvis utviklet seg siden 1953 fra å være et regjeringssamarbeid på avgrensede politiske områder, til å bli en vidtgående statssammenslutning der beslutningskompetanse på flere lovområder er overført til fellesorganene.

 Geografi 

miniatyr|Topografisk kart over Europa
Geografisk er Europa en del av den større landmassen kjent som Eurasia. Landmassen er sterkt innskåret av bukter og viker, og har følgelig svært lang kystlinje. De mange og varierende høydeforholdene skaper også sterkt varierende klima og mikroklima. En stor mengde halvøyer, øyer og atskilte elvedaler har også skapt meget stor språklig og nasjonal variasjon. Ideen om at Europa er et eget kontinent er derfor ikke universelt godtatt. Noen ikke-europeiske tekster refererer til et Eurasia-kontinent, eller til et europeisk underkontinent, fordi Europa ikke er helt omgitt av sjø. I geologisk forstand er Europa derimot en landplate, som ofte har vært løsrevet fra andre landplater i geologisk tid, avhengig av kontinentaldriften.

 Landformer og geologi 
miniatyr|Bilde av Volga, Europas lengste elv, som renner igjennom byen Staritsa i Tver oblast i Russland. Bildet ble tatt av Sergej Prokudin-Gorskij i 1912.
miniatyr|Mont Blanc, Vest-Europas høyeste fjell
miniatyr|Regnbue over Ladoga, Europas største innsjø

De to største landformene er «hoved-Europa» og Skandinavia i nord, skilt fra hverandre av Østersjøen. Tre mindre halvøyer, Den iberiske halvøy, Italia og Balkan, springer ut i Middelhavet fra sør. Østover vider Europa seg ut inntil grensen mot Asia ved Uralfjellene. Landskapet i Europa varierer mye over relativt små områder. De sørlige områdene består av fjell. Beveger en seg oppover synker terrenget fra de høye Alpene, Pyreneene og Karpatene gjennom høye fjellområder inn til de lave områdene i nord. Høye fjell eksisterer også langs den nordvestlige sjøgrensen, begynnende vest på De britiske øyer, og fortsetter langs hele Norge.

Europas landformer består i tillegg til den generelle beskrivelsen også av en rekke avvik. Underregioner slik som Den iberiske halvøy og Italia har sine egne komplekse geologiske strukturer, på samme måte som «hoved-Europa» også inneholder avvik slik som fjellplatåer, elvedaler og kratre. Island og De britiske øyer har egne geologiske strukturer. De britiske øyer var knyttet til fastlandet, inntil det stigende havnivået etter siste istid adskilte området til en øy for om lag  år siden.

Europas geologi preges av fire prosesser. Inntil  millioner år siden dannet det seg stabile grunnfjell («skjold») som har lite geologisk aktivitet. Det dekker store deler av Nord-Europa men stikker bare opp til overflaten i Sverige, Finland og Nordvest-Russland, kjent som det baltiske skjold. Etter grunnfjellstiden var dagens Europa utenom Norden i mange perioder dekket av hav, og det ble avsatt sedimentære bergarter på havbunnen i form av sandstein og skifer. Disse myke, sedimentære lagene dekker store deler av lavlandet i Nord- og Sentral-Europa. For 400 millioner år siden ble en tredje hovedstruktur dannet, da kollisjon med Nord-Amerikas landplate skapte Den kaledonske fjellkjedefolding med oppbygging av nordøstgående foldefjell i Skottland og store deler av Norge. Den fjerde større landskapsdannelsen skjedde for om lag 320 millioner år siden, da Afrika-platen (Gondwanaland) støtte mot Europa fra sør og foldet opp noe lavere fjellområder, i dagens Spania, sørlige Frankrike, sørlige Tyskland, vestre Tsjekkia, Belgia, Wales og sørlige Irland. Disse såkalte hyrceneiske fjellkjedene er høyest i sør nærmest kollisjonssonen, og gradvis lavere når man kommer lenger nord. Ardennene i Belgia er de nordligste.

 Elver 
Europas lengste elv er Volga med 3 692 kilometer. Deretter kommer Donau med 2 860 kilometer, Ural med 2 428 km, Dnepr med 2 290 km, Don med 1 950 km, Petsjora med 1 809 km og Kama med 1 805 km.Worldatlas.com: The longest rivers of Europe. Volga og Ural munner ut i Det kaspiske hav. Donau og Dnepr munner ut i Svartehavet. Don munner ut i Asovhavet, Petsjora i Barentshavet, og Kama munner ut i et samløp med Volga.

 Fjell 
Europas høyeste fjelltopp er Elbrus som rager 5 642 meter over havet i Store Kaukasus helt sør i Russland. Her det det flere fjelltopper som er over 5000 meter.

De nest høyeste fjelltoppene finner man i Alpene. Mont Blanc med 4 808 m. på grensen mellom Italia og Frankrike er den høyeste fjelltoppen i vestlige deler av Europa. Nest høyest her er Dufourspitze med 4 634 m. på grensen mellom Italia og Sveits, tredje høyeste er Dom med 4 545 m. i Sveits.

I Pyreneene er Pico Aneto i Spania høyest med 3 404 m. I Appenninene i Italia er Como Grande høyest med 2 912 m. I De dinariske Alper er Maja e Jezercës i Albania høyest med 2 694 m. I Karpatene er Gerlachovský štít i Slovakia høyest med 2 655 m. I Den skandinaviske fjellkjeden er Galdhøpiggen i Norge høyest med 2 469 m. I Balkanfjellene er Botev i Bulgaria høyest med 2 376 m. I Uralfjellene helt i øst er Narodnaja i Russland den høyeste fjelltoppen med 1 894 m.Worldatlas.com: Major mountain ranges in Europe.

 Innsjøer 
De største innsjøene i Europa er Ladoga (17 700 km²) og Onega (9 894 km²)  i Russland, Vänern (5 655 km²) i Sverige, Saimaa (4 377 km²) i Finland og Peipus (3 555 km²) på grensen mellom Estland og Russland.Worldatlas.com: Largest lakes in Europe.

 Øyer 
De største øyene i Europa er Storbritannia (229 848 km²), Island (101 826 km²), Irland (84 421 km²), Spitsbergen (37 673 km²), Sicilia (25 662 km²), Sardinia (23 949 km²), Nordaustlandet (14 443 km²), Kypros (9 251 km²), Korsika (8 741 km²), Kreta (8 312 km²) og Sjælland (7 180 km²).Worldatlas.com: Largest islands of Europe.

 Klima 

Mesteparten av Europa ligger i vestavindsbeltet. I disse områdene preges klimaet av vandrende lavtrykk, som gir nedbør og ofte sterk vind – og mellomliggende høytrykksrygger, som gir tørt vær. Av og til forsterkes slike høytrykk og blir liggende, og dette kan gi lange perioder med tørt og rolig vær. Europa har like fullt flere ulike klima. Mesteparten har et temperert klima, med nedbør hele året, dog avtagende nedbør østover. Lengst nord i Norden og Russland er klimaet arktisk, mens de høyeste fjellene har et alpint klima. Disse klimaformene kjennes ved at nedbøren kommer som snø mye av året, og enkelte steder har evig snø og is. Områdene lengst sør, og særlig ved Middelhavet, har et subtropisk klima som har fått navnet middelhavsklima. Det kjennes ved lange, varme og tørre somre, og milde og oftest nedbørrike vintre hvor mesteparten av nedbøren kommer som regn selv midtvinters.

Vest-Europa, særlig nær kysten, har et utpreget maritimt klima, med ekstremt milde vintre for breddegraden. Dette skyldes både nærheten til havet, hovedsakelig milde luftstrømmer fra vest og sørvest, og varmt havvann pga. Golfstrømmen. Til gjengjeld er somrene kjølige i disse strøkene, men ikke kjøligere enn at klimaet som helhet blir usedvanlig mildt. Disse områdene får rikelig med nedbør, særlig der hvor luften presses opp mot høye fjell som på Vestlandet og den skotske vestkysten. Mot øst blir klimaet mer kontinentalt – med kjøligere vintre, noe varmere somre, og stort sett med avtagende nedbør. Fjellkjedene skaper store variasjoner i nedbøren avhengig av hvorvidt et område ligger på losiden eller lesiden av fjellene. I Norge er dette særlig markert på begge sider av Jotunheimen, hvor Brekke i Sogn på vestsiden får over 3000 mm årlig mens de tørreste strøkene på østsiden får under 300 mm. Nord–sør-gående fjellkjeder, som Alpene og Kaukasus, skaper også betydelig klimaskiller ved at områdene på sørsiden beskyttes mot kald luft fra nordlig kant.

 Fauna 
miniatyr|Mammuter ble utryddet fra Europa før den yngre steinalderen
Dyregeografisk tilhører Europa den palearktiske sone. Istiden, så vel som menneskets sameksistens med dyrene, har hatt mye å si for Europas fauna. Hos mange dyregrupper avtar artsmangfoldet mot nord og oppover mot høyfjellet – typiske eksempler er reptiler, amfibier, flaggermus og svært mange insektgrupper. Dette skyldes dels at det er mer krevende å tilpasse seg et kaldere klima, dels at mange arter ble utryddet under siste istid og ikke har klart å gjenerobre det tapte. Fjellkjeder og andre barrierer bidrar til det siste.

 Pattedyr 
I store deler av Europa er mange av de største artene utryddet. Mammuter og urokser ble utryddet allerede før den yngre steinalderen; senere ble også løven utryddet. Mens to av Europas største rovdyr, ulv og brunbjørn, fantes i store deler av Europa, er de nå på grunn av avskoging og jakt utryddet i mesteparten av verdensdelen. I middelalderen ble brunbjørnenes naturlige habitat begrenset til utilgjengelige strøk med tilstrekkelig skogdekke. I dag lever brunbjørnen primært kun i Balkan-områdene, Skandinavia, Finland og Russland. Ellers er den utryddet, eller i beste fall sjelden. I tillegg til dette finnes isbjørn, Europas største rovdyr, på Svalbard. Ulv finnes i Sverige, Norge (svært få), Finland, i Øst-Europa inkl. Balkan, i tillegg til en meget liten bestand i Spania.

Blant kattedyr er gaupe og europeisk villkatt vidt utbredt i Europa, selv om gaupa er utryddet mange steder. Av hundedyr er rødreven svært vanlig; sjakalen forekommer i sør. Mår, røyskatt, snømus og sobel er mårdyr som forekommer naturlig i mye av Europa; minken er innført fra Nord-Amerika og er svært vanlig enkelte steder.

Av de store planteeterne er elgen er vidt utbredt i nordlige strøk, mens visenten (europeisk bison) er blitt sjelden og finnes bare i Øst-Europa. Moskusfeet er innført til Norge og finnes i og ved Dovrefjell. Villsvinet, alteteren fremfor noen blant Europas store pattedyr, er vanlig mange steder og har også spredt seg fordi dyr har rømt fra fangenskap.

Hvaler er godt representert langs Europas kyster, men mange arter er sterkt desimert pga. hvalfangsten, delfiner også fordi de ofte går seg fast og omkommer i garn og nøter.

 Reptiler og amfibier 
Reptiler og amfibier forekommer overalt i Europa unntatt i arktiske og høyalpine strøk, men med flest arter i sør.

 Fisk 
Europa har en rik fiskefauna, men mange bestander har gått tilbake eller blitt helt utryddet pga. overfiske og/eller forurensninger, bl.a. sur nedbør. Langs norskekysten og i Norskehavet drives noen av verdens største fiskerier. Middelhavet og atlanterhavskysten sør for Kanalen er mer artsrike, da en rekke arter har en sørlig utbredelse. Bestandene er imidlertid mindre. En rekke arter – f.eks. makrell, ansjos og torsk – har de siste tiår skjøvet utbredelsesområdene nordover. Dette antas å skyldes global oppvarming, i tillegg til at saltvannsfisk som lever pelagisk gjerne har stor evne til å forflytte seg og spre seg. Brugden, verdens nest største fisk (hvalhaien er større, men mangler i Europa), hører hjemme i europeiske farvann fra Nordkapp til Middelhavet, men bestanden er avtagende, og arten regnes som sårbar.

Typisk for ferskvannsfaunaen, særlig i Sentral- og Øst-Europas lavtliggende vassdrag, er de mange artene av karpefisk (litt av denne artsrikdommen finnes også lengst sørøst i Norge – for eksempel i Øyeren, Vannsjø og nedre Glomma). Mange av disse finnes bare i Europa; noen også i Asia. Flere karpefisk, deriblant karpen (som er innført fra Asia), har spredt seg ved menneskenes hjelp ved at de ble satt ut i klosterdammer for å tjene som mat i fastetiden. Også bygging av kanaler har gjort det lettere for enkelte fersksvannfisk å spre seg. I slekt med karpefiskene er mallen, Europas største rene ferskvannsfisk, som finnes i Øst- og Sentral-Europa inkl. Sør-Sverige og Sør-Finland. En annen viktig gruppe, laksefiskene, er mest utbredt i nordlige strøk og i vassdragenes øvre løp – dels fordi en del arter foretrekker kjølig vann, dels fordi laksefisk er følsomme for forurensninger (for eksempel sur nedbør) og eutrofiering.

Sjødyr er også en viktig del av den europeiske faunaen. Viktige dyr som lever i europeiske vann er plankton, bløtdyr, pigghuder, krabber, reker, blekksprut, samt ulike fisker, delfiner og hvaler.

 Politisk geografi 

 Stater og territorier i Europa 

 Selvstendige stater FolketallFN: Worldometers. Estimert folketall for 1. juli 2026. Areal km²Eurostat: Arealtall for 2026. BNI PPP$Det internasjonale pengefondet: WEO-rapport med estimert bruttonasjonalinntekt per capita for 2026. HovedstadFN-Sambandet: Fakta om land.  Russland (del)    Moskva  Tyskland    Berlin  Storbritannia    London  Frankrike    Paris  Italia    Roma  Spania    Madrid  Ukraina    Kyiv  Polen    Warszawa  Romania    București  Nederland    Amsterdam  Belgia    Brussel  Sverige    Stockholm  Tsjekkia    Praha  Portugal    Lisboa  Hellas    Athen  Ungarn    Budapest  Østerrike    Wien  Sveits    Bern  Belarus    Minsk  Bulgaria    Sofia  Serbia    Beograd  Danmark    København  Norge    Oslo  Finland    Helsingfors  Slovakia    Bratislava  Irland    Dublin  Kroatia    Zagreb  Bosnia-Hercegovina    Sarajevo  Moldova    Chișinău  Litauen    Vilnius  Albania    Tirana  Slovenia    Ljubljana  Latvia    Riga  Nord-Makedonia    Skopje  Estland    Tallinn  Luxembourg    Luxembourg  Montenegro    Podgorica  Malta    Valletta  Island    Reykjavík Andorra Andorra la Vella LiechtensteinIngen data Vaduz MonacoIngen data Monaco San Marino San Marino VatikanstatenIngen data Vatikanstaten Andre områder:  Kosovo    Priština  Jersey  Ingen data Saint Helier  Man  Ingen data Douglas  Guernsey  Ingen data Saint Peter Port  Færøyene  Ingen data Tórshavn  Gibraltar  Ingen data Gibraltar Totalt    

Kosovo er en utbryterrepublikk som formelt er en FN-administrert provins i Serbia.FN: Resolusjon 1244.

Jersey, Man, Guernsey og Gibraltar er biland til Storbritannia.

Færøyene er et biland til Danmark.

 Biland i andre verdensdeler 

Tabellen viser europeiske staters bebodde biland i andre verdensdeler, med folketallFN: Worldometers. Estimert folketall for 1. juli 2026. og arealFN: Worldometers. Liste over land og territorier rangert etter areal. i 2026.

 Biland Folketall Areal km² Hovedstad Tilhørighet Subregion  Réunion   Saint-Denis Frankrike Østlige Afrika Guadeloupe   Basse-Terre Frankrike Karibia  Mayotte   Mamoudzou Frankrike Østlige Afrika Martinique   Fort-de-France Frankrike Karibia 20x20pk Fransk Guyana   Cayenne Frankrike Sørlige Amerika    Nouméa Frankrike Melanesia    Papeete Frankrike Polynesia  Curaçao   Willemstad Nederland Karibia  Aruba   Oranjestad Nederland Karibia  Caymanøyene   George Town Storbritannia Karibia  Bermuda   Hamilton Storbritannia Nordlige Amerika  Grønland   Nuuk Danmark Nordlige Amerika  Turks- og Caicosøyene   Cockburn Town Storbritannia Karibia  Sint Maarten   Philipsburg Nederland Karibia  De britiske Jomfruøyer   Road Town Storbritannia Karibia  Bonaire   Kralendijk Nederland Karibia  Saint-Martin   Marigot Frankrike Karibia  Anguilla   The Valley Storbritannia Karibia  Saint-Barthélemy   Gustavia Frankrike Karibia    Mata Utu Frankrike Polynesia  Saint-Pierre og Miquelon   Saint-Pierre Frankrike Nordlige Amerika  St. Helena  Jamestown Storbritannia Vestlige Afrika  Montserrat   Plymouth Storbritannia Karibia  Falklandsøyene   Stanley Storbritannia Sørlige Amerika  Sint Eustatius   Oranjestad Nederland Karibia  Saba   The Bottom Nederland Karibia  Pitcairnøyene   Adamstown Storbritannia Polynesia Totalt     

 Ubebodde biland 
Clipperton og De franske sørterritorier, Frankrike
Bouvetøya, Dronning Maud Land og Peter I Øy, Norge
Britisk Antarktis og Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene, Storbritannia

 Militærbaseterritorier 
Akrotiri og Dekelia på Kypros, Storbritannia
Diego Garcia på Chagosøyene, Storbritannia

 Utbryterrepublikker 
Kosovo, Serbia
Nord-Kypros, Kypros (Asia)
Transnistria, Moldova

 Organisering 
Alle land i Europa utenom Belarus, Kosovo, Russland og Vatikanstaten er medlemmer av Europarådet. Den hellige stol har observatørstatus. Russland ble suspendert 25. februar 2022 på grunn av invasjonen av nabolandet Ukraina. Armenia, Aserbajdsjan, Georgia, Kypros og Tyrkia er også medlemmer.

26 europeiske land og Kypros er medlemmer av EU. Albania, Bosnia-Hercegovina, Georgia, Moldova, Montenegro, Nord-Makedonia, Serbia, Tyrkia og Ukraina har søkt om medlemskap. Storbritannia meldte seg ut i 2020 (Brexit). Andorra, Monaco, San Marino, Storbritannia og Sveits har særavtaler med EU.

4 land er EFTA-medlemmer: Island, Liechtenstein, Norge og Sveits. 30 land er tilsluttet EØS-avtalen: De 27 medlemsstatene i EU samt Island, Liechtenstein og Norge. 29 land er tilsluttet Schengen-traktaten. 23 land benytter euro som sin valuta.

29 europeiske land er medlemmer av forsvarsalliansen NATO. Ukraina har søkt om medlemskap. Canada, Tyrkia og USA er også medlemmer.

miniatyr|Kart som viser Den europeiske unions medlemsland (blått) og søkerland (gult)
+ Land  Europarådet NATO EU/EFTA Euro Schengen  Albania  30px|Europarådet  30px|NATO  S     Andorra  30px|Europarådet    30px|Euro   Armenia  30px|Europarådet       Aserbajdsjan  30px|Europarådet       Belarus        Belgia  30px|Europarådet  30px|NATO 30px|EU 30px|Euro  23px|Europass  Bosnia-Hercegovina  30px|Europarådet   S     Bulgaria  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU   23px|Europass  Danmark  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU1   23px|Europass  Estland  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Finland  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Frankrike  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Georgia  30px|Europarådet   S     Hellas  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Island  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EFTA   23px|Europass  Irland  30px|Europarådet   30px|EU  30px|Euro   Italia  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Kosovo      30px|Euro    Kroatia  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU   23px|Europass  Kypros  30px|Europarådet   30px|EU  30px|Euro   Latvia  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU   23px|Europass  Liechtenstein  30px|Europarådet   30px|EFTA   23px|Europass  Litauen  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU   23px|Europass  Luxembourg  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU 30px|Euro  23px|Europass  Nord-Makedonia  30px|Europarådet  30px|NATO  S    Malta  30px|Europarådet   30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Moldova  30px|Europarådet   S    Monaco  30px|Europarådet   30px|Euro   Montenegro  30px|Europarådet  30px|NATO  S  30px|Euro   Nederland  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Norge  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EFTA   23px|Europass 2  Polen  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU   23px|Europass  Portugal  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU 30px|Euro  23px|Europass  Romania  30px|Europarådet  30px|NATO   30px|EU   23px|Europass  Russland        San Marino  30px|Europarådet    30px|Euro   Serbia  30px|Europarådet   S    Slovakia  30px|Europarådet 30px|NATO  30px|EU  30px|Euro  23px|Europass  Slovenia  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU 30px|Euro  23px|Europass  Spania  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU 30px|Euro  23px|Europass  Storbritannia  30px|Europarådet  30px|NATO     Sveits  30px|Europarådet   30px|EFTA   23px|Europass  Sverige  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU   23px|Europass  Tsjekkia  30px|Europarådet 30px|NATO  30px|EU   23px|Europass  Tyrkia  30px|Europarådet 30px|NATO  S    Tyskland  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU 30px|Euro  23px|Europass 2  Ukraina  30px|Europarådet  S  S    Ungarn  30px|Europarådet  30px|NATO  30px|EU   23px|Europass  Vatikanstaten    30px|Euro   Østerrike  30px|Europarådet   30px|EU  30px|Euro  23px|Europass1Færøyene er ikke medlem av EU.2Helgoland og Svalbard er ikke medlem av Schengen.S= Søkerland med innvilget kandidatstatus.

 Demografi 
 Største byer 
Tabellen viser de største byene i Europa, med estimert innbyggertall i 2026:FN: World population review. Europe cities by population 2026.

 By Innbyggere Land Moskva   Russland Paris   Frankrike London   England Madrid   Spania Barcelona   Spania St. Petersburg   Russland Roma   Italia Berlin   Tyskland Milano   Italia Athen   Hellas Lisboa   Portugal Kyiv   Ukraina Manchester   England Birmingham   England Napoli   Italia Brussel   Belgia Minsk   Belarus Wien   Østerrike Torino   Italia Warszawa   Polen Lyon   Frankrike Hamburg   Tyskland Budapest   Ungarn Stockholm   Sverige Bucuresti   Romania Glasgow   Skottland Marseille   Frankrike München   Tyskland Zürich   Sveits Beograd   Serbia Kharkiv   Ukraina København   Danmark Helsingfors   Finland Porto   Portugal Praha   Tsjekkia Dublin   Irland Kazan   Russland Sofia   Bulgaria Nizjnij Novgorod   Russland Amsterdam   Nederland Köln   Tyskland Samara   Russland Ufa   Russland Rostov-na-Donu   Russland Oslo   Norge Lille   Frankrike Toulouse   Frankrike Voronezj   Russland Perm   Russland Antwerpen   Belgia Rotterdam   Nederland Bordeaux   Frankrike Krasnodar   Russland Odesa   Ukraina

 Befolkningsutvikling 
Tabellen viser FNs prognose i 2024 for befolkningsutviklingen i Europa og Russland:United Nations, Department og Economic and Social Affairs: World Population Prospects, The 2024 revision.

 Land År 1990 År 2020 År 2050 Merknad Russland 1990: Del av Sovjetunionen. Medregnet Sibir. Tyskland 1990: Delt i Vest-Tyskland og Øst-Tyskland Storbritannia England, Skottland, Wales og Nord-Irland Italia Frankrike Oversjøiske regioner er ikke medregnet Ukraina 1990: Del av Sovjetunionen Spania Polen Romania Nederland Ungarn Tsjekkia 1990: Del av Tsjekkoslovakia Hellas Belarus 1990: Del av Sovjetunionen Portugal Belgia Bulgaria Sverige Serbia 1990: Del av Jugoslavia Østerrike Sveits Slovakia 1990: Del av Tsjekkoslovakia Danmark Finland Kroatia 1990: Del av Jugoslavia Moldova 1990: Del av Sovjetunionen Bosnia-Hercegovina 1990: Del av Jugoslavia Norge Litauen 1990: Del av Sovjetunionen Irland Albania Latvia 1990: Del av Sovjetunionen Nord-Makedonia 1990: Del av Jugoslavia Slovenia 1990: Del av Jugoslavia Kosovo 1990: Del av Jugoslavia Estland 1990: Del av Sovjetunionen Montenegro 1990: Del av Jugoslavia Luxembourg Malta Island Jersey Biland til Storbritannia Man Biland til Storbritannia Guernsey Biland til Storbritannia Andorra Færøyene Biland til Danmark Monaco Liechtenstein Gibraltar Biland til Storbritannia San Marino Vatikanstaten Kirkestat Totalt    Europa som definert av FN, medregnet Sibir.
I Europa utenom Russland fødes det årlig (beregnet i 2026) ca. 4,9 millioner barn, det dør årlig ca. 6,6 millioner mennesker, og det innvandrer årlig nær 1 million mennesker (netto) fra andre verdensdeler. Befolkningen er derfor synkende i de fleste europeiske land. Kun Irland, Island, Luxembourg, Nederland, Norge og Sveits har flere fødsler enn antall dødsfall per år. Disse har i tillegg netto innvandring, og befolkningsvekst. Storbritannia, Frankrike, Belgia, Sverige, Danmark og Malta har befolkningsvekst utelukkende på grunn av innvandring. I disse landene blir det født omtrent like mange som det dør årlig. Innvandringen er særlig stor til Storbritannia og Irland.

Russland, Tyskland, Italia, Spania, Portugal, Tsjekkia, Ungarn, Østerrike, Hellas, Slovakia, Finland og Slovenia har også nettoinnvandring, men det betydelige fødselsunderskuddet i disse landene er større enn innvandringen veier opp for, og folketallet vil derfor synke. Dette til tross for at eksempelvis Tyskland allerede har over 12 millioner utenlandske borgere bosatt i landet. Spania har de siste årene hatt en massiv innvandring fra Marokko og Latin-Amerika som har ført til en midlertidig befolkningsvekst.

Belarus, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Estland, Kroatia, Latvia, Litauen, Moldova, Montenegro, Nord-Makedonia, Polen, Romania, Serbia og Ukraina har både fødselsunderskudd og netto utvandring, og dermed sterkest synkende befolkningstall. Albania har et lite fødselsoverskudd, men det utvandrer nesten like mange årlig som det blir født i landet, i tillegg dør det omtrent like mange.FN: World population review 2026.

 Økonomi  
I 2012 var Europas samlede nominelle bruttonasjonalprodukt 23 % av verdens totale verdiskapning. Europa har også rundt en tredjedel av verdens økonomiske eiendeler. EU er verdens største økonomiske område, og 18 av 28 medlemstater har euroen som sin felles valuta. Fem av verdens topp ti største økonomier er i Europa: Tyskland (5), Storbritannia (6), Russland (7), Frankrike (8), og Italia (10).

Internt i Europa er det store forskjeller i inntekt i de forskjellige landene. I 2012 var årlig BNP pr. innbygger lavest i Moldova med 3,424 USD, mens Monaco var høyest med 132,177 USD. BNP per innbygger i Norge i 2012 var 65,640 USD, og er det høyeste i Europa blant land med mer enn en million innbyggere.

Kapitalismen har vært det ledende økonomiske systemet i Europa siden slutten av føydalismen. den industrielle revolusjonen startet i Storbritannia på slutten av det 18. århundre, og i løpet av det 19. århundre ble Vest-Europa industrialisert. Denne utviklingen ble avbrutt av første verdenskrig, men Europa kom tilbake i mellomkrigstiden og var på høyde med USA. Etter dette ble mange industrier i Europa igjen nedbrutt, denne gang av andre verdenskrig. På 50-tallet var Storbritannia og Italia preget av økonomisk ruin og nedgangstider, mens Vest-Tyskland, Frankrike, og senere Spania kom seg rakst tilbake med vekst og modernisering. De landene som hadde et fritt marked fikk mye støtte fra USA i form av Marshallplanen. Disse landene i vest samarbeidet godt, og fokuserte på å bygge opp Vest-Tyskland, som passerte Storbritannia som Europas største økonomi. Store deler av Sentral- og Øst-Europa var en del av Sovjetunionens økonomiske samarbeidsorganisasjon, COMECON. Landene i øst ble skadelidende økonomisk som følge av Sovjetunionens styre og den kalde krigen.
miniatyr|Berlinmurens fall i 1989.
Etter Sovjetunionens fall i 1991 begynte de tidligere sosialistiske statene i øst å gå over til det kapitalistiske systemet. Noen land, som Polen, Ungarn, og Slovenia gjorde dette relativt hurtig, mens land som Ukraina og Russland fremdeles er i overgangsfasen. Berlinmurens fall og med det sammenslåingen av Vest- og Øst-Tyskland førte til at Vest slet økonomisk da de måtte bygge opp store deler av infrastrukturen i Øst. Rundt millenniumsskiftet dominerte EU økonomien i Europa, og i 1999 dannet 12 av de 15 medlemslandene eurosonen, og skiftet med det ut sin lokale valuta til fordel for den felles valutaen euro. De tre landene i EU som valgte å ikke gå over til euro var Storbritannia, Danmark, og Sverige.

I tredje kvartal i 2008 gikk eurosonen inn i sin første resesjon. Finanskrisen som hadde startet i USA spredde seg raskt til Europa, som så gikk inn i Eurokrisen. I begynnelsen av 2010 oppstod det stor frykt da det viste seg at enkelte land i Europa kanskje ikke var i stand til å betjene utenlandsgjelden sin. Dette gjaldt spesielt Irland, Spania, Portugal, og Hellas. Og i 2012 ble sistnevnte erklært konkurs. På dette tidspunktet var arbeidsledigheten i EU 10,3 %, og ungdomsarbeidsledigheten på 22,4 % i snitt. På tross av dette er Europa fortsatt en økonomisk supermakt.

 Språk 
Mer enn 90 prosent av Europas innbyggere snakker språk som tilhører den indoeuropeiske språkfamilien, men det finnes også språk som hører til andre språkfamilier. Blant de indoeuropeiske er de slaviske, germanske og romanske språkgruppene mest utbredt, med en andel på ca. 30 % hver som morsmål for Europas innbyggere.

En undersøkelse i 2012 viste at 51 % av befolkningen i EU behersker engelsk, 27 % tysk, 24 % fransk, 16 % italiensk og 15 % spansk. Undersøkelsen viste at 46 % kun behersker eget morsmål, mens 54 % behersker minst ett fremmedspråk, 25 % minst to fremmedspråk og 10 % minst 3 fremmedspråk i tillegg til eget morsmål. Som morsmål var tysk (16 %), engelsk (13 %), italiensk (13 %), fransk (12 %), spansk (8 %) og polsk (8 %) mest utbredt av de 23 offisielle språkene i EU.Europakommisjonen: Eurobarometer 386: Europeere og deres språk 

Tabellen viser utbredelsen av de største språkene i EU i 2012 som primærspråk (morsmål) og sekundærspråk (gode eller meget gode kunnskaper i språket) i forskjellige aldersgrupper og totalt:languageknowledge.eu: Språkkunnskaper i EU (basert på europakommisjonens rapport i 2012)

EU 2012Morsmål %Sekundær %Totalt %Språk15-34 år35-54 år55+ årAlle 15-34 år35-54 år55+ årAlle15-34 år35-54 år55+ årAlleEngelsk 12,81 12,61 13,31 12,91 28,24 21,59 11,70 20,09 41,05 34,20 25,01 33,00Tysk 12,41 15,83 18,38 15,71 8,73 6,99 4,66 6,69 21,14 22,82 23,04 22,40Fransk 11,92 11,83 12,50 12,09 9,05 7,94 6,10 7,62 20,97 19,77 18,60 19,71Italiensk 10,17 13,42 13,61 12,52 1,80 1,98 1,58 1,79 11,97 15,40 15,19 14,31Spansk 7,79 8,48 7,86 8,06 6,50 4,71 2,88 4,60 14,29 13,19 10,74 12,66Polsk 10,25 7,43 7,12 8,16 0,33 0,43 0,31 0,36 10,58 7,86 8,47 8,52Nederlandsk 4,21 4,48 4,41 4,38 0,83 0,46 0,37 0,54 5,04 4,94 4,78 4,92Rumensk 5,56 4,83 3,55 4,60 0,11 0,19 0,16 0,16 5,67 5,02 3,71 4,76

Språk som snakkes godt, meget godt eller flytende av mer enn 1 prosent av befolkningen i det enkelte land: 
 Tyskland: Tysk 94,2 %, engelsk 31,9 %, fransk 8,8 %, russisk 7,6 %, tyrkisk 2,7 %, polsk 2,6 %, spansk 2,5 %, italiensk 2,2 %, nederlandsk 1,1 %.
 Storbritannia: Engelsk 94,5 %, fransk 15,8 %, tysk 5,2 %, spansk 4,7 %, urdu 2,3 %, italiensk og polsk 1,8 %, hindi og russisk 1,5 %, arabisk og portugisisk 1,4 %, walisisk 1,3 %.
 Frankrike: Fransk 96,3 %, engelsk 24,2 %, spansk 9,1 %, tysk 5,3 %, italiensk 3,7 %, arabisk 2,6 %, portugisisk 2,4 %.
 Italia: Italiensk 97,4 %, engelsk 13,7 %, fransk 8,5 %, spansk 6,6 %, tysk 2,1 %, baskisk 1,0 %.
 Spania: Spansk 93,9 %, katalansk 15,7 %, engelsk 11,7 %, fransk 5,9 %, galisisk 5,6 %, rumensk 2,8 %, italiensk 1,9 %, portugisisk 1,6 %, baskisk 1,3 %, tysk 1,2 %.
 Polen: Polsk 95,2 %, engelsk 19,9 %, russisk 13,9 %, tysk 13,3 %, fransk 2,6 %, italiensk 1,4 %. 
 Romania: Rumensk 94,5 %, engelsk 17,0 %, fransk 9,7 %, ungarsk 9,2 %, italiensk 4,8 %, tysk 3,1 %, spansk 2,5 %, russisk 1,5 %.
 Nederland: Nederlandsk 97,5 %, engelsk 38,5 %, tysk 28,3 %, fransk 15,6 %, spansk 3,2 %. 
 Belgia: Nederlandsk 62,0 %, fransk 60,9 %, engelsk 28,8 %, tysk 13,7 %, italiensk og arabisk 3,8 %, spansk 3,2 %, tyrkisk 2,1 %.
 Portugal: Portugisisk 95,6 %, engelsk 14,9 %, fransk 10,4 %, spansk 7,0 %, estisk 1,9 %, tsjekkisk 1,8 %, tysk 1,2 %.
 Hellas: Gresk 98,7 %, engelsk 32,7 %, fransk 6,3 %, tysk 4,0 %, italiensk 2,7 %, russisk 1,6 %, bulgarsk 1,1 %.
 Tsjekkia: Tsjekkisk 98,8 %, engelsk 11,8 %, tysk 8,6 %, slovakisk 7,3 %, russisk 7,1 %, polsk 1,4 %, fransk 1,1 %.
 Ungarn: Ungarsk 99,1 %, engelsk 12,4 %, tysk 10,9 %, russisk 2,6 %, fransk 1,8 %, rumensk 1,0 %.
 Sverige: Svensk 96,7 %, engelsk 54,0 %, tysk 18,7 %, fransk 6,9 %, spansk 4,8 %, dansk 4,5 %, finsk 1,6 %, italiensk og arabisk 1,2 %.
 Østerrike: Tysk 96,9 %, engelsk 40,6 %, fransk 6,9 %, italiensk 5,5 %, spansk 2,5 %, kroatisk 2,3 %, tyrkisk 1,7 %, russisk 1,3 %, ungarsk og slovensk 1,1 %.
 Bulgaria: Bulgarsk 97,8 %, engelsk 12,3 %, russisk 9,2 %, tyrkisk 4,6 %, tysk 3,4 %, gresk og spansk 1,3 %, fransk 1,0 %.
 Danmark: Dansk 98,4 %, engelsk 53,0 %, tysk 30,5 %, svensk 6,8 %, fransk 6,4 %, spansk 3,3 %.
 Finland: Finsk 97,5 %, engelsk 45,3 %, svensk 34,1 %, tysk 13,2 %, fransk 3,3 %, russisk 2,5 %, spansk 2,4 %, estisk 1,2 %.
 Irland: Engelsk 97,5 %, irsk 17,1 %, fransk 10,6 %, spansk 3,6 %, tysk 3,3 %, polsk 3,0 %.

I 2012 var det 97 % av elevene i EU som ikke hadde engelsk som morsmål som lærer det som fremmedspråk på skolen. 34 % av elevene i EU lærer fransk som fremmedspråk, og 22 % lærer tysk. Franskundervisning er mest utbredt i land som taler romanske og germanske språk. I slavisktalende land er tysken dominerende, og i enkelte land også russisk. Norge, Sverige og Frankrike skiller seg ut ved at spansk der er mest utbredt som fremmedspråk i skolen etter engelsk.Eurostat: Engelsk, fransk og tysk mest utbredt som fremmedspråk i europeiske skoler.Eurostat: Engelsk, fransk og tysk fortsatt mest vanlige fremmedspråk på ungdomstrinnet i Europas skoler

 Indoeuropeiske språk 

Albansk er offisielt språk i Albania, Kosovo og Nord-Makedonia.

De baltiske språkene litauisk og latvisk snakkes i Litauen og Latvia.

De germanske språkene blir i hovedsak snakket av ca. 206 millioner mennesker i Nordvest-Europa og i noen deler av Sentral-Europa. Tysk snakkes i Tyskland og Østerrike, i tysktalende deler av Sveits, Belgia og Luxembourg, i Liechtenstein og i Sør-Tirol (i Italia). Engelsk snakkes i Storbritannia og Irland, samt Malta og den britiske kolonien Gibraltar. Nederlandsk snakkes i Nederland og Flandern (i Belgia), og frisisk snakkes nord i Nederland. I Norden snakkes det dansk i Danmark, færøysk på Færøyene, islandsk på Island, norsk i Norge og svensk i Sverige og i de svenskspråklige delene av Finland.

Gresk er offisielt språk i Hellas.

Betegnelsen keltiske språk ble opprinnelig kun brukt for å beskrive de gæliske språkene i Irland. Uttrykket brukes nå også om språkene som snakkes i Skottland og Wales. Keltisk Europa betegner området der de keltiske språkene snakkes eller tidligere ble snakket. De keltiske nasjonene er Irland, Skottland, Wales, Cornwall, Isle of Man og Bretagne. Alle disse landene snakker eller snakket keltiske språk, og deler derfor fortsatt den keltiske kulturen.

Noen ganger tas også Galicia og Asturias (spanske regioner) med i de keltiske områdene, selv om keltisk språk døde ut for over 1000 år siden der. England inkluderes av og til også, selv om Englands keltiske språk døde ut i det 18. århundre i Devon.

De romanske språkene stammer alle fra Latin og blir i Europa hovedsakelig snakket av ca. 210 millioner mennesker i Sørvest-Europa og i deler av Øst-Europa. Fransk snakkes i Frankrike, Luxembourg, Monaco, Romandie (i Sveits), Vallonia og Brussel (i Belgia), på Jersey og Guernsey samt i Valle d'Aosta (i Italia). Italiensk snakkes i Italia, San Marino og Ticino (i Sveits). Spansk og katalansk snakkes i Spania og Andorra, galisisk i Galicia (i Spania), rumensk i Moldova og Romania, portugisisk i Portugal, og retoromansk i deler av Sveits.

De slaviske språkene blir i hovedsak snakket av ca. 230 millioner mennesker i Sentral-, Øst- og Sørøst-Europa. Dette inkluderer Belarus, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Kroatia, Tsjekkia, Nord-Makedonia, Montenegro, Polen, Russland, Serbia, Slovakia, Slovenia og Ukraina, i tillegg til betydelige minoriteter i Estland, Latvia, Litauen og Moldova.
miniatyr|Europa linguistic
miniatyr|Europa regional culture
miniatyr|Europa history; 1000.

 Uralske språk 

De uralske språkene er delt inn i flere undergrupper. Finsk-ugriske språk snakkes i Norge, Sverige, Finland, Estland og europeiske deler av Russland, mens ugriske språk snakkes i Ungarn og sibirske deler av Russland. Disse språkene tilhører ikke den indoeuropeiske språkgruppe.

 Tyrkiske språk 

I den europeiske delen av Tyrkia er tyrkisk, som tilhører de tyrkiske språk, offisielt språk. Dette språk snakkes også av minoriteter i nabolandene, spesielt i Bulgaria. Andre tyrkiske språk som gagausisk og tatarisk er minoritetsspråk i ulike deler av østre og sørøstre Europa.

Totalt sett snakkes de tyrkiske språkene i Tyrkia, det ikke-anerkjente området Nord-Kypros, deler av Bulgaria, deler av Hellas, deler av Romania, deler av Nord-Makedonia, deler av Moldova, deler av Russland, deler av Ukraina og deler av Kaukasus.

 Andre språk 
 Baskisk, som snakkes i den nordlige delen av Spania og sørvestlige Frankrike, er et isolert språk uten noen kjente slektninger.
 Maltesisk er det eneste semittiske språket som er offisielt i et europeisk land.
 Kalmykisk, som snakkes ved Europas østre grense nær Volga, er det eneste mongolske språket i Europa.

I tillegg snakkes det i dag mange ulike språk fra ulike språkfamilier av personer som har innvandret til verdensdelen i den senere tid.

 Alfabet 
Det vanligste alfabetet i Europa er det latinske alfabet, etterfulgt av det kyrilliske alfabet som benyttes i Russland, Belarus, Ukraina, Bulgaria, Serbia, Montenegro og Nord-Makedonia, samt det greske alfabetet.

 Kultur 

 Global innflytelse 
 Europeisk kolonisering
 Europeisk innflytelse i Afghanistan
 Den europeiske bank for gjenoppbygning og utvikling

 Kunst 

 Mat og drikke 

 Musikk 

 Sport 

 Religion 
miniatyr|Kartet viser befolkningsflertallets religionstilhørighet i ulike deler av Europa og områdene rundt. Katolsk kristendom i blått, protestantisk kristendom i lilla, ortodoks kristendom i rødt, islam i grønt, buddhisme i oransje, jødedom i gult.
På grunn av store folkevandringer praktiseres de aller fleste kjente religioner i større eller mindre grad i Europa. Mest utbredt er:
 Romersk katolisisme: Land og områder med en betydelig katolsk populasjon er Portugal, Spania, Frankrike, Belgia, Sør-Nederland, Irland, Skottland, Nord-Irland, Sør-Tyskland, Sør-Sveits, Italia, Malta, Østerrike, Ungarn, Slovenia, Kroatia, de kroatiske delene av Bosnia-Hercegovina, Slovakia, Tsjekkia, Polen, Vest-Ukraina, Romania, Latgaleregionen i Latvia, og Litauen. Det er også store katolske minoriteter i England og Wales.
 Protestantisme: Land og områder med en betydelig protestantisk populasjon er Norge, Island, Sverige, Finland, Estland, Latvia, Storbritannia, Danmark, Tyskland, Nederland og Sveits. Det er betydelige minoriteter i Frankrike, Tsjekkia, Ungarn, og Irland og også små minoriteter i de fleste andre europeiske land.
 Ortodoks kristendom: Land og områder med en betydelig ortodoks populasjon er Albania, Belarus, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Finland (Karelia), Hellas, Kypros, Nord-Makedonia, Moldova, Montenegro, Romania, Russland, Serbia og Ukraina.
 Islam: Land og områder med en betydelig muslimsk populasjon er Albania, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Nord-Makedonia, Hellas, ikke-anerkjente Nord-Kypros og Kosovo, Montenegro, flere republikker av Russland, Krim i Ukraina og Tyrkia. I tillegg identifiserer 5 % av EU-innbyggerne seg som muslimer (pr. 2005), med mange muslimske immigranter i Tyskland, Storbritannia, Benelux, Sverige og Frankrike.

Andre religioner praktiseres også i Europa, om enn i mindre grad:
 Jødedom, hovedsakelig i Frankrike, Storbritannia og Russland.
 Hinduisme, hovedsakelig blant indiske immigranter i Storbritannia.
 Buddhisme, tynt spredt i Vest-Europa og i Kalmykia, Russland
 Rekonstrusjonisme, tradisjoner og tro spredt i mange land.
 Rastafari, samfunn i Storbritannia, Frankrike, Spania, Portugal, Italia og diverse andre steder.
 Sikhisme og Jainisme, begge hovedsakelig blant indiske immigranter i Storbritannia.
 Voodoo, hovedsakelig blant svarte karibiske etterkommere fra slaveriets tid og vestafrikanske immigranter i Storbritannia og Frankrike.
 Tradisjonelle afrikanske religioner (inkluderer Muti), hovedsakelig i Storbritannia og Frankrike.

Flere millioner europeere tilhører ingen religion eller de er ateister eller agnostikere. De største andelen ikke-religiøse (i prosent av innbyggertallet) finnes i Sverige, Tsjekkia og Frankrike, i tillegg til at de fleste tidligere kommunistiske land har en betydelig andel ikke-religiøse innbyggere.

 Offisielle religioner 
Flere europeiske land har offisielt privilegerte religioner, slik som 
 Liechtenstein, Malta, Monaco, Vatikanet (katolsk); 
 Hellas (ortodoks)
 Danmark, Island, Norge og Sverige (luthersk). 
 England (den anglikanske kirke)

I Sveits er noen av kantonene (regionene) offisielt katolske, andre reformerte protestanter. Noen sveitsiske landsbyer har faktisk navnet på sin religion skrevet på byskiltet i tillegg til bynavnet. I Georgia har den georgiske ortodokse kirke en spesiell privilegert status. I Finland er både den finske ortodokse kirke og den finske lutherske kirke status som statskirker. Skottland har presbyterianismen som nasjonal kirke, men den er ikke lenger offisiell. I Sverige er den lutherske kirke nasjonal, men ikke lenger offisiell.

Russland anerkjenner både den østortodokse, den islamske, den buddhistiske og den jødiske tro som offisielle. I de tre russiske delstatene Kalmykia, Buryatia og Tuva er buddhismen offisiell religion.

Frankrike og Tyrkia er offisielt sekulære.

 Religion i Europa i 2010 og fram mot år 2050 
En prognose for den religiøse demografien i Europa, slik den forventes å være i 2050, viser at andelen kristne vil minke noe, mens andelen ikke-troende og muslimer vil øke noe. Tallene er basert på en studie som amerikanske Pew Research Center publiserte i 2015.Pewforum - The Future of World Religions: Population Growth Projections, 2010-2050 (2.4.2015)
Religiøs gruppeAntall i 2010 (prosent)Antall i 2050 (prosent)Endring (%)Fertilitetsrate (2010-50)Uten migrasjon (2050)Uten konverteringerKristne  553,3 mill. (74,5 %)  454,1 mill. (65,2 %) -99,2 mill. (-17,9 %)1,6 barn per kvinne66,7 %70 %Ikke-troende 139,9 mill. (18,8 %)  162,3 mill. (23,3 %)22,4 mill. (16,0 %)1,4 bpk24 %18,7 %Muslimer  43,5 mill. (5,9 %) 70,9 mill. (10,2 %)27,4 mill. (63,0 %)2,1 bpk8,4 %10,1 %Jøder 1,4 mill. (0,2 %) 1,2 mill. (0,2 %)-0,2 mill. (-15,2 %)1,8 bpk0 %Hinduer 1,4 mill. (0,2 %) 2,7 mill. (0,4 %)1,3 mill. (92,9 %)1,5 bpk0,2 %Buddhister  1,4 mill. (0,2 %)2,5 mill. (0,4 %)1,1 mill. (85,0 %)0,2 %Andre religioner  0,9 mill. (0,1 %)1,1 mill. (0,2 %)0,2 mill. (23,3 %)0,1 %Folkereligioner 0,9 mill. (0,1 %) 1,6 mill. (0,2 %)0,7 mill. (83,1 %)0,1 %0,2 %Totalt742,6 mill. 696,3 mill-46,2 mill1,6 bpk 
Tabellen viser at Europa vil være den eneste av de seks regionene i Pews undersøkelse hvor befolkningsmengden forventes å gå noe tilbake. Den viser videre at andelen kristne vil minke noe, mens andelen ikke-troende og muslimer vil øke noe. Andelen hinduer og buddhister forventes også å øke sin andel, men de vil fremdeles være små. Andelen muslimer forventes å utgjøre 10 % av befolkningen i Europa i år 2050 mens andelen kristne vil forventes å utgjøre 65 %. Veksten hos den muslimske gruppen vil i betydelig grad komme på bakgrunn av immigrasjon (ca halvparten) samt at den vil ha en noe høyere fødselrate enn gjennomsnittet av befolkningen i Europa. For øvrig er immigrasjon forventet å stå for nesten halvparten av økningen hos både muslimer, hinduer og buddhister.

Som i Nord-Amerika vil konverteringer få forholdsvis stor betydning for sammensetningen og den vil i all hovedsak skje mellom kristne og ikke-troende. Det vil i all hovedsak være gruppen ikke-troende som øker på bekosting av kristne. Siden ikke-kristne er den gruppen med lavest fødselsrate og lite migrasjon vil konverteringer ha svært mye å si for dens vekst. Disse to gruppen vil sammen utgjøre 88,5 % av befolkningen i Europa i år 2050 (mot 93 % i dag). Hos de andre gruppene forventes konvertering å ha liten betydning.

 Se også 
 Liste over stater
 Den europeiske union
 Europeisk geopark
 Europeisk historie
 Verdensarven i Europa
 Liste over hovedsteder i Europa

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Verdensdeler

Kategori:Eurasia
Kategori:1000 artikler enhver Wikipedia bør ha