Wilhelmina av Nederland

Wilhelmina Helena Pauline Marie av Oranien-Nassau (født 31. august 1880 i Den Haag, død 28. november 1962 i Apeldoorn) var prinsesse av Nederland (1880–1890; 1948–1962), prinsesse av Oranien-Nassau, 
hertuginne av Limburg (1890–1948), hertuginne av Mecklenburg (1901–1962), dronning av kongeriket Nederlandene fra 1890 til 1948, og dronningmor fra 1948 til sin død i 1962 med tittelen prinsesse Wilhelmina av Nederland. Wilhelmina var nederlandsk regent i 57 år, lenger enn noen annen i landets historie. Prinsesse Wilhelmina var eneste barn av kong Vilhelm III og hans andre kone Emma av Waldeck-Pyrmont.

I hennes tid som statsoverhode var det flere avgjørende hendelser i landets historie, første verdenskrig og andre verdenskrig, depresjonen på 1930-tallet og Nederlands tilbakegang som kolonimakt. Utenfor Nederland er hun mest kjent for sin rolle som monark i eksil under andre verdenskrig, hvor hun var en stor inspirasjon for det okkuperte landets innbyggere.

 Barndom 
Wilhelmina, som i de første ukene av livet ble kalt Paulientje (lille Pauline), hadde tre eldre halvbrødre fra farens første ekteskap med Sophie av Württemberg: Willem (1840–1879), Maurits (1843–1850) og Alexander (1851–1884). Den eneste som fremdeles levde da hun ble født var Alexander, som var så opprørt over sin fars andre ekteskap at han nektet å møte sin søster. Han døde da hun var fire år gammel.

Da Wilhelmina var ti år gammel døde faren, og hun ble dronning. Frem til hennes attende fødselsdag var moren Emma regent. I Storhertugdømmet Luxemburg hadde kun de mannlige arvingene rett til tronen, og storhertugens krone gikk over til overhodet for den Walramske grenen av huset Nassau, Adolf.

Referanser

 Eksterne lenker 


Kategori:Nederlandske monarker
Kategori:Kongelige nederlendere
Kategori:Personer fra Haag
Kategori:Den hvite ørns orden