Volga–Don-kanalen

Volga–Don-kanalen (russisk: Волго-Донской судоходный канал имени В. И. Ленина) er en kanal i Russland, som forbinder Kaspihavet og Svartehavet. Den går fra Sarepta-svingen i Volga 20 kilometer sør for Volgograd til Tsimljansk-reservoaret ved Kalatsj-na-Donu i elva Don. Kanalen er 101 km lang, (herav 45 km gjennom elver og vannreservoarer).

 Historikk 
Idéen med å binde sammen de to elvene har en lang historie. Det første kanalarbeidet ble gjort av Det osmanske riket i 1569. Peter den store gjorde et mislykket forsøk på å bygge en kanal på slutten av det 17. århundre. Senere ble det lagt frem flere prosjekter for en kanal mellom Volga og Don, men ingen av dem ble gjennomført.

Den faktiske byggingen av kanalen begynte i forkant av andre verdenskrig (1941–1945), som stoppet arbeidet. Byggingen ble gjenopptatt i 1948, og konstruksjonen fullført i 1952. I denne perioden ble kanalen i all hovedsak bygget av Gulag-fanger som ble innkvartert i flere arbeidsleirer i nærheten, og antall fanger var på topp i 1952 med 100 000.

Kanalen forbinder to viktige trafikkårer og ble, sammen med Tsimljansk-reservoaret, en viktig del av et sammenhengende dypvannstransportsystem i den europeiske delen av Sovjetunionen. Den har ni sluser på Volgasiden, som hever skipene 88 m over elvas nivå, og fire sluser på Donsiden, som senker skipene de 44 metrene fra toppnivået ned til Don. Dimensjonene på slusene er mindre enn de som finnes på Volga, og tillater skip opp til 5 000-tonns lastekapasitet. Kanalen henter vann fra Don, som pumpes inn i kanalen ved hjelp av tre kraftige pumper. Vannet brukes også til irrigasjon.

Den russiske komponisten Sergej Prokofjev skrev tonediktet Møtet mellom Volga og Don for å feire ferdigstillelsen av kanalen.

 Se også 
 Liste over kanaler i Russland
Kuma-Manytsjkanalen

 Eksterne lenker 


Kategori:Kanaler i Russland
Kategori:Gulag