Hvitvinger

Pseudopontiinae 
 Dismorphiinae
 Coliadinae
 Pierinae 


Hvitvinger (Pieridae) er en familie med dagaktive, vanligvis hvite, men også gule og grønne  dagsommerfugler. Flere av artene har markerte farger i svart, gult og rødt.

De langt fleste artene lever i varme tropiske og subtropiske strøk, mens andre arter er tilknyttet høyfjellet og et langt tøffere klima, slik som polargulvinge, som i Norge er funnet bare i indre Troms. Av de 1 200 artene i verdenEliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. er 13 funnet i Norge. Flere av dem tilhører våre vanligste sommerfugler.

Hvitvinger har larver som lever på ulike planter og urter. Noen arter er skadedyr i jordbruket, slik som liten og stor kålsommerfugl.

 Utseende 
Det som systematisk skiller hvitvinger fra andre dagsommerfugler er antall greiner på radialåren i vingen. Den har tre eller fire greiner, i mer sjeldne tilfeller også fem greiner. Leggen på framfoten har kloleddet, og er ikke tilbakedannet slik som hos blant annet flikvingene og noen glansvinger.

Hos hvitvinger er kjønnene vanligvis litt ulik hverandre. De fleste artene har en lys vingeoverside, enten hvit eller mer gul-grønn. Ofte finnes en mørkere flekk i vingespissen. Vingeundersiden varierer ganske mye. Artene i slekten Delias har kraftige svarte, røde og gule farger, mens andre arter kan ha helt hvit vingeunderside.

Hvitvinger har en tredelt kropp, hode, brystparti og bakkropp. Brystpartiet består av tre ledd som er kompakt sammenvokst. Her finnes fire vinger og seks bein. Et par bein på hvert av de tre brystsegmentene. Brystpartiets indre organer består for det meste av vingenes muskulatur.

I hodet, men også i resten av kroppen finnes sanseorganer og nervesystemet. Sommerfuglene skiller seg fra de fleste andre insektene ved at munnen, hos de voksne (imago) er omformet til en lang sugesnabel. Denne er rullet opp i en spiral, mellom palpene, under hodet, når den ikke er i bruk.  Sugesnabelen gir sommerfuglen mulighet til å nå inn i dype blomster for å suge til seg nektar. Snabelen gjør at sommerfugler er avhengig av flytende føde. De store fasettøynene gir sommerfuglen et godt syn. Fasettøyne er sammensatt av flere enkeltøyne, og tilsammen gir de et skarpt og klart bilde. Antennene er utstyrt med sanseorgan som registrerer lukter, som lukten av det motsatte kjønn (seksualferomoner), nektarrike blomster og de plantearter sommerfuglens larver lever på.

På beina finnes også sanseorgan som gir informasjon om hva sommerfuglen sitter på. Hunner bruker disse sansene for å finne riktig næringsplante, hvor den kan legge sine egg.

Vingens membran er tett besatt med små skjell i ulike farger. Fargene framstår på grunn av vingeskjellets farge eller fordi lyset brytes i overflaten. Langs ytterranden finnes fine hår.

Vingespennet er mellom 34 og 77 millimeter hos de nordiske artene. 

 Indre organer 
Bakkroppens indre organer hos sommerfugler består av fordøyelsesorganer, forplantningsorganer og åndedrettsorganer. Åndedrettet hos sommerfugler foregår ikke ved lunger, men ved at luft hentes inn og ut av kroppen gjennom små hull i hudskjelettet, kalt stigma.  I kroppen er det et svært finmasket system av trakéer som leder oksygenet til kroppens vitale deler. Sommerfugler har ikke blod, men en blodvæske som sirkulerer i kroppen, den pumpes rundt av et avlangt rørformet hjerte.

 Egg 
Eggenes fasong og overflate varierer mellom de ulike artene. De fleste egg har en eller annen rund avlang form, ofte som en konkav tønneform. Vanligvis har eggene et fint punktert mønster, eller lengderibber. De fleste er omtrent 1 - 2 millimeter brede. Nylig lagte egg er blå-grønne, mens de etterhvert endrer farge til mer gult eller rødt.

 Larvene 
Larvene ånder gjennom små åpninger langs kroppens sider, som gir luft til trakéene. Bak hodet, på bryststykket, som består av tre ledd, er det tre par bein. Lengre bak har larvene noen bukføtter, som ikke er egentlige bein, men utvekster larven kan bruke til å holde seg fast. Lengst bak har den en analfot. Larvens bakkropp består nesten bare av fordøyelsessystemet. Dette er ganske kort og mye av maten larven spiser passerer før all næringen er tatt opp. Avføringen kommer ut som små kuler helt bakerst på kroppen. Enkelte larver slipper avføringen rett ned, mens andre kan skyte den fra seg.

Larvens hode består av en hard hodekapsel med noen punktøyne. Under øynene er det noen små antenner larven bruker til å finne riktig føde.

Puppen ender i én spiss ende, ikke to som hos svalestjerter. Puppen er plassert stående eller oppreist, og er festet i anal-enden mot underlaget. Den holdes oppe ved et magebelte av spinntråder.

 Levevis 
Hvitvinger finnes i ulike leveområder (habitater), fra frodige enger, hager og åkre til åpen skog eller myrområder. De kan også treffes i fjellet. Flere arter har tendens til å migrere, blant andre stor kålsommerfugl (Pieris brassicae), liten kålsommerfugl (Pieris rapae), vandrehvitvinge (Pontia daplidice), vandregulvinge (Colias croceus) og de store, hvite artene Catopsilia florella i Afrika og Ascia monuste i Amerika.

Enkelte arter kan opptre med flere generasjoner hver sommer, mens andre kun klarer en generasjon. De overvintrer i puppestadiet, som egg, larve, eller voksen (imago). Sitronsommerfuglen overvintrer som voksen og er blant de første sommerfuglene som viser seg om våren.

Om natten og i overskyet vær hviler vanligvis dagsommerfuglene, men kålsommerfuglene er ofte på vingene tidligere på morgenen og senere på kvelden enn de fleste andre dagsommerfugler. Vingene holdes sammenlagt opp eller ut fra kroppen. Men straks solen skinner, er de på vingene.

 Forplantning 
Paring skjer ved sammenkobling mellom de to kjønnene. Om et par forstyrres under paring, flyr vanligvis hunnen, mens hannen blir hengende passivt. Eggene legges direkte på larvens næringsplanten, enkeltvis eller i grupper.

 Larvene 
Larvene lever av planter som de spiser. De finnes på både planter, urter, løvtrær og busker.

Larvens kroppstemperatur er mellom 35 og 38 °C.  Ved lavere temperatur blir larven inaktiv. Derfor krever larver hos dagsommerfugler gjerne sollys for å være aktive. Om det blir for varmt regulerer larven temperaturen ved å oppsøke skygge.

Larven har puppestadiet i sin egen noe ubeskyttede hud. Larvens bøyelige og myke kropp å omdannes til en puppe med et hardt skall. Når puppenhuden er hard begynner omdanningen fra larve til den voksne insektet. De indre organer brytes i varierende grad ned til en cellemasse.  En omorganisering (metamorfose) skjer og dyret bygges opp igjen. Noen arter har pupper som får samme farge som omgivelsene. De kan bli både grønne eller brune. Puppeperioden varierer etter temperaturen. De fleste hvitvinger har et puppestadium på mellom to til fire uker.

 Sårbarhet 
Nesten ingen av hvitvingene er sårbare arter, på IUCNs rødliste er bare 3 arter oppført.www.iucnredlist.org/search/ Pieridae (Søkedato: 29. november 2007)  Ingen arter er oppført på Norsk rødliste for arter.

 Skadedyr 
Noen arter, særlig kålsommerfuglene i delgruppen Pierinae, er alvorlige skadedyr på kål- og erteblomster.

 Bildegalleri 

 Systematisk inndeling med noen arter 
Denne oversikten har med kun noen av de 1 200 artene som er registrert. Bare 13 er representert i Norge.

 sommerfugler (Lepidoptera) 
 gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
 familie hvitvinger (Pieridae) 
 delgruppe Coliadinae
 "basal gruppe" – foreløpig ikke gitt eget navn
 slekten Kricogonia Reakirt, 1863 – 2 arter
 slekten Nathalis Boisduval, 1836 – 2 arter
 stammen Euremini – ofte blir alle slektene bortsett fra Leucidia regnet til Eurema
 slekten Abaeis Hübner, 1819 – 2 arter, Amerika
 slekten Eurema Hübner, 1819  – 23 arter, Neotropisk, noen få arter i Sørøst-Asia
 slekten Leucidia  Doubleday, 1847 – 2 arter
 slekten Pyrisitia Butler, 1870 – 11 arter
 slekten Terias Swainson, 1821 – 29 arter, for det meste Sørøst-Asia og Afrika
 Teriocolias zelia (Lucas, 1852) – Sør-Amerika
 stammen Gonepterygini
 slekten Dercas Doubleday, 1847 – 5 arter, Sørøst-Asia
 slekten Gonepteryx Leach, 1815 – 8 arter
 Gonepteryx cleobule (Hübner 1830)
 Gonepteryx cleopatra (Linnaeus 1767)
 Gonepteryx farinosa (Zeller 1847)
 Gonepteryx maderensis Felder 1862
 Sitronsommerfugl – (Gonepteryx rhamni (Linnaeus 1758))
 stammen Coliadini
 slekten Anteos Hübner, 1819 – 3 arter, Neotropisk
 slekten Aphrissa Butler, 1873 – 8 arter, Neotropisk
 slekten Catopsilia Hübner, 1819 – 6 arter, Afrika, Asia og Australia
 Catopsilia florella (Fabricius, 1775)
 slekten Colias Fabricius, 1807 – ca. 85 arter, tempererte områder på den nordlige halvkulen
 Colias alfacariensis Ribbe 1905
 Colias aurorina Herrich-Schäffer 1850
 Colias caucasica Staudinger 1871
 underart Colias caucasica balcanica Rebel 1901
 Colias chrysotheme (Esper 1781)
 Vandregulvinge – (Colias croceus (Fourcroy, 1785) )
 Colias erate (Esper 1805)
 Mjeltgulvinge – (Colias hecla Lefèbvre, 1836 )
 Colias hyale (Linnaeus 1758)
 Colias myrmidone (Esper 1781)
 Myrgulvinge – (Colias palaeno (Linnaeus, 1761) )
 Colias phicomone (Esper 1780)
 Colias tyche (Böber 1812)
 Polargulvinge – (Colias werdandi Zetterstedt 1840 ) [Synonym: Colias nastes werdandi Zetterstedt 1840] 
 slekten Phoebis  Hübner, 1819 – 8 arter, Neotropisk
 slekten Prestonia Schaus, 1920 – bare én art
 slekten Rhabdodryas Godman & Salvin, 1889 – bare én art
 slekten Zerene Hübner, 1819 – før regnet til Colias, 2 arter i Nord-Amerika
 usikker plassering
 slekten Gandaca  Moore, 1906 – bare én art, Sørøst-Asia
 delgruppe Dismorphiinae
 slekt Dismorphia Hübner, 1816 – 29 arter, Neotropisk
 slekt Enantia Hübner, 1819 – 9 arter, Neotropisk
 slekt Leptidea Billberg, 1820 – eneste slekt i den palearktiske sone, 12 arter
 Skoghvitvinge – (Leptidea sinapis (Linnaeus, 1758) )
 Enghvitvinge – (Leptidea reali Reissinger, 1989 )
 slekt Lieinix Gray, 1832 – 6 arter, Neotropisk
 slekt Moschoneura Butler, 1870 – bare én art, Neotropisk
 slekt Patia Klots, 1933 – 3 arter, Neotropisk
 slekt Pseudopieris Godman & Salvin, 1890 – 2 arter, Neotropisk
 delgruppe Pierinae 
 delgruppe / stamme Anthocharidini 
 slekt Leptosia Hübner, 1818  – 7 arter i Afrika og én i Sørøst-Asia
 Eroessa chiliensis (Guérin-Méneville, 1830)  – bare i Chile
 slekt Anthocharis Boisduval, Rambur, Duméril & Graslin, 1833 – 17 arter, Holarktis
 Aurorasommerfugl – (Anthocharis cardamines (Linnaeus, 1758) ) 
 slekt Euchloe Hübner, 1819  – 26 arter, Holarktis
 slekt Hesperocharis Felder, 1862  – 12 arter, Neotropisk
 slekt Zegris Boisduval, 1836 – 3 arter, den palearktiske sone
 delgruppe / stamme Pierini
 gruppe Appiadina
 slekt Appias Hübner, 1819  – ca. 34 arter, tropiske
 Aoa affinis (Vollenhoven, 1865) – bare på Sulawesi
 slekt Saletara Distant, 1885 – 4 arter, Sørøst-Asia
 gruppe Aporiina
 slekt Aporia Hübner, [1819] – 30 arter i Asia og én i Europa:
 Hagtornsommerfugl – (Aporia crataegi (Linnaeus, 1758) )
 slekt Archonias (Hübner, 1825) – Neotropisk
 slekt Catasticta Butler, 1870 – ca. 90 arter, Neotropisk
 slekt Charonias Röber, 1908  – 2 arter, Neotropisk
 slekt Cepora Billberg, 1820  – ca. 20 arter, Sørøst-Asia og Australia
 slekt Delias Hübner, 1819 – en svært artsrik slekt med ca. 250 til dels ganske fargerike arter i Asia og Australia
 Eucheira socialis Westwood, 1834 – Mexico
 slekt Leodonta Butler, 1870 – 5 arter, Neotropisk
 slekt Leuciacria Rothschild & Jordan, 1905 – 2 arter, Ny-Guinea og New Ireland
 slekt Melete Swainson, 1831  – 6 arter, Neotropisk
 slekt Mylothris Hübner, 1819 – ca. 65 arter, Afrika
 slekt Neophasia Behr, 1869  – 2 arter, vestlige Nord-Amerika
 slekt Pereute Herrich-Schäffer, 1867  – 9 arter, Neotropisk
 slekt Prioneris Wallace, 1867  – 6 arter, Sørøst-Asia
 gruppe Pierina
 Mesapia peloria (Hewitson, 1853) – Kina
 slekt Baltia Moore, 1878 – 3 arter, Himalaya og omkringliggende fjellområder
 Glennia pylotis (Godart, 1819)  – bare i Brasil
 slekt Sinopieris Huang, 1995 – 6 arter, Tibet, Nepal og Kina
 slekt Pieris Schrank, 1801 – 32 arter, Holarktis
 Stor kålsommerfugl – (Pieris brassicae (Linnaeus, 1758) )
 Rapssommerfugl – (Pieris napi (Linnaeus, 1758) )
 Liten kålsommerfugl – (Pieris rapae (Linnaeus, 1758) )   
 slekt Pontia Fabricius, 1807 – 12 arter, Holarktisk
 Vandrehvitvinge – (Pontia daplidice (Linnaeus, 1758) )
 slekt Leptophobia Butler, 1870 – 20 arter, Neotropisk
 Reliquia santamarta Ackery, 1975 – bare i Colombia
 slekt Tatochila Butler, 1870 – 11 arter, Sør-Amerika
 Theochila maenacte (Boisduval, 1836) – Sør-Amerika
 slekt Hypsochila Ureta, 1955 – 7 arter, Sør-Amerika
 slekt Piercolias Grote, 1903 – 3 arter, Peru og Bolivia
 slekt Pierphulia Field, 1958 – 3 arter, Sør-Amerika
 slekt Infraphulia Field, 1958 – 3 arter, Sør-Amerika
 slekt Phulia Herrich-Schäffer, 1867 – 4 arter, Sør-Amerika
 slekt Itaballia Kaye, 1904 – 3 arter, Neotropisk
 Pieriballia viardi (Boisduval, 1836) – Neotropisk
 slekt Perrhybris Hübner, 1819 – 3 arter, Neotropisk
 Ascia monuste (Linnaeus, 1764) – varme områder i Amerika
 slekt Ganyra Billberg, 1820 – 3 arter, Neotropisk
 Pinacopteryx eriphia (Godart, 1819) – Afrika
 Phrissura aegis (C. & R. Felder, 1861)  – Sørøst-Asia
 slekt Ixias Hübner, 1819 – 10 arter, sørlige Asia
 slekt Mathania Oberthür, 1890 – 5 arter, Sør-Amerika
 slekt Elodina C. & R. Felder, 1865 – ca. 30 arter, Australia, Ny-Guinea, Ny-Caledonia og Sulawesi
 gruppe uten navn
 slekt Belenois Hübner, 1819 – 28 arter, Afrika, Asia og Australia
 slekt Dixeia Talbot, 1932  – 11 arter, Afrika
 delgruppe / stamme Colotini – ikke i Norge
 slekt Hebomoia Hübner, 1819  – 2 arter, Asia
 slekt Colotis Hübner, 1819 – ca. 50 arter, de aller fleste i Afrika, én europeisk art
 Calopieris eulimene (Klug, 1829)  – nordøstlige Afrika og Arabia
 slekt Eronia Hübner, 1823  – 2 arter, Afrika
 slekt Nepheronia Butler, 1870  – 4 arter, Afrika
 slekt Pareronia Bingham, 1907 – 13 arter, Sørøst-Asia
 delgruppe Pseudopontiinae – ikke i Norge
 slekt Pseudopontia Plötz, 1870 – eneste slekt i delgruppen, ikke i Europa

 Referanser 

 Litteratur 
 Eliasson, C.U., Ryrholm, N., Holmer, M. Jilg, K. & Gärdenfors, U. 2005. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Dagfjärilar. Hesperiidae – Nymphalidae. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-51-7
 Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum  Norwegiae. Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
 Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere. Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

 Eksterne lenker 

  Hvitvinger – Pieridae – http://www.nic.funet.fi/
 Norges sommerfugler – Hvitvinger
  www.nhm.uio.no/norlep/  Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om  norske sommerfugler.
 Brower, Andrew V. Z. 2006. Pieridae. Version 04 October 2006 (under construction).  in The Tree of Life Web Project,  
 Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1,  www.faunaeur.org – utbredelsesdatabase for europeiske dyr. 
 Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.


Kategori:Sommerfugler formelt beskrevet i 1832
Kategori:Dyr formelt beskrevet av Philogène Auguste Joseph Duponchel