Nordfiskeugle

Nordfiskeugle (Ketupa blakistoni) er en rovfugl i gruppen Ketupa og inngår i gruppen Bubonini i uglefamilien (Strigidae). To underarter anerkjennes, men flere har blitt beskrevet. Arten er utbredt i Øst-Asia og regnes som sterkt truet av utryddelse.

 Taksonomi 
Nordfiskeugle har vekselvis blitt plassert i slektene Ketupa og Bubo. Den har blitt ansett som nært beslektet med, eller til og med samme art som brunfiskeugle (K. zeylonensis). Imidlertid viser skjelettdetaljer, spesielt hodeskallens morfologi, at den er identisk med arter i Bubo og skiller seg fra den osteologiske strukturen til Ketupa. Spørsmålet om tilhørighet regnes derfor ikke som endelig avklart.

Den foreslåtte rasen piscivorus (fra Mandsjuria, vest for Store Khingan) blir inkludert i rasen doerriesi, mens rasen karafutonis (Sakhalin) er innlemmet i nominatformen.

 Biologi 
miniatyr|venstre|Nordfiskeugla er den nest største av alle ugler i verden.
Nordfiskeugle er den nest største av alle ugler i verden, såvidt mindre enn hornugle (Bubo bubo). Den blir 60–71 cm lang. Hannen av nominatformen veier cirka , hunnen . Rasen doerriesi er mindre. Hannen veier cirka  (snitt av sju fugler) og hunnen cirka  (snitt av fem fugler). Vingespennet utgjør cirka 178–190 cm.

Arten har brede, lange øretufser, som vanligvis holdes horisontalt. Ansiktsskiven er blek gråbrun; oversiden er sandbrun med brede striper; vingene er båndet i sand og mørk brun; halen er nesten hvit, med mørke bånd; strupen er hvit og undersiden er blek sandbrun med lange, tynne striper. Tarsen er fjæret nesten helt ned til tærne. Iris er gul, vokshuden og nebbet blek gråhornfarget, sistnevnte gulaktig i tuppen, mens tærne er blygrå. Ungfuglen har flekker og hvite fjærkanter på oversiden; nebb og tær blålige.  Underarten doerriesi har lengre vinger (vingelengde 510–560 mm sammenlignet med 498–534 mm hos nominatformen) og har en hvit flekk på issen.

Nordfiskeugla foretrekker tett, gammel lauvskog eller en blanding av lauv- og bartrær langs klare elver, med en forkjærlighet for sammenløp av sideelver der noen kanaler har sakte vannstrøm. Den finnes også i bratte skogkledde daler nær rasktflytende elver, samt taigaelver som ikke fryser om vinteren. På Kuriløyene lever den i tett barskog nær vann, inkludert langs kysten.

Arten jakter også på steinete kystområder i lavlandet. En omfattende studie fra Primorje-regionen i Russland viste at arten foretrekker territorier i daler nær vann, med flere elvekanaler enn andre tilgjengelige områder. Store trær og elvekantskog skiller hekking- og jaktområder fra omgivelsene, mens gamle skoger med mange store trær skaper dødt trevirke i elvene, noe som forbedrer habitatet for laksefisk, som er en viktig matkilde.

Arten eter primært fisk, inkludert store eksemplarer; også krabber, kreps, frosker (spesielt om våren), og fugler opp til størrelsen av en rype (Tetraonidae); av og til tar den også flaggermus i flukt. Om høsten og vinteren inkluderer dietten krepsdyr samt små pattedyr. Noen ganger tar den også katter og små hunder.

Nordfiskeugla jakter hovedsakelig om natten (fisk) eller i skumringen (frosker), men også på dagtid. Jakten skjer fra en lav grein, en stokk eller en elvebredde med grunt vann. Den vandrer også ofte rundt på bakken eller vasser i grunt vann. Den hopper på byttet og dreper det med klørne; av og til sveiper den ned for å fange fisk nær overflaten eller dykker føttene først ned i dypere vann. Om vinteren venter den ved hull i isen eller snøen, der 5–6 individer kan samles for å jakte.

Legger egg fra sent i februar til midten av mars, mens snødekket fortsatt er dypt. Arten danner trolig parforhold for livet. Redet er et romslig hull opptil 18 meter over bakken i et stort hult tre, eller i en reirkasse, eller i et veltet tre. Arten er svært territorial.

Parfôringen begynner fire dager før den første paringen, og de fleste paringer skjer rundt solnedgang. Kullet består vanligvis av to egg (1–3 egg regnes som normalt). Inkubasjonen varer i cirka 35–37 dager og utføres av hunnen, mens hannen mater henne i redet 3–5 ganger per natt. Hunnen forlater kun redet for å gjøre fra seg og stelle fjærene sine, og beveger seg aldri mer enn 100 meter fra redet. Kyllingene klekkes med hvit dun, og ungene forlater redet etter 35–40 dager, men blir hos foreldrene i flere måneder. Noen juvenile individer kan være avhengige av foreldrene i opptil ett år, spesielt under harde vintre.

 Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Artsdatabanken.

 Strigiformes, ugler
 Strigidae, uglefamilien 
 Striginae, (egentlige ugler)
 Bubonini, (ørneugler)
 Bubo, hubroer
 Scotopelia (flodugler)
 Ketupa (fiskeugler)
 K. poensis, småhubro
 K. leucostictus, billehubro
 K. lactea, gråhubro
 K. shelleyi, herkuleshubro
 K. blakistoni, nordfiskeugle
 K. b. doerriesi, utbredt fra Nordøst-Sibir og Mandsjuria til Korea
 K. b. blakistoni, nominatformen er utbredt i Nord-Japan (på Hokkaido og sør i Kurilene)
 K. ketupu, malayfiskeugle
 K. zeylonensis, brunfiskeugle
 K. flavipes, rustfiskeugle
 K. coromanda, braminhubro
 K. nipalensis, skoghubro
 K. sumatrana, malayhubro
 K. philippensis, rusthubro

 Referanser 
BirdLife International. 2016. Bubo blakistoni. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22689007A93214159. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22689007A93214159.en. Accessed on 03 May 2025.

Holt, D. W., R. Berkley, C. Deppe, P. L. Enríquez, J. L. Petersen, J. L. Rangel Salazar, K. P. Segars, K. L. Wood, C. J. Sharpe, and J. S. Marks (2020). Blakiston's Fish-Owl (Ketupa blakistoni), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.blfowl1.01

Syvertsen, P. O., Ree, V., Hansen, O. B., Syvertsen, Ø., Bergan, M., Kvam, H., Viker, M. & Axelsen, T. 2008. Virksomheten til Norsk navnekomité for fugl (NNKF) 1990-2008. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forening. www.birdlife.no (publisert 22.5.2008). Besøkt 2016-04-10

Syvertsen, P.O., M. Bergan, O.B. Hansen, H. Kvam, V. Ree og Ø. Syvertsen 2017: Ny verdensliste med norske fuglenavn. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider: http://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/om.php

Syvertsen, P. O., Bergan, M., Hansen, O. B., Kvam, H., Ree, V. & Syvertsen, Ø. 2020. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider. URL: https://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/

Winkler, D. W., S. M. Billerman, and I. J. Lovette (2020). Owls (Strigidae), version 1.0. In Birds of the World (S. M. Billerman, B. K. Keeney, P. G. Rodewald, and T. S. Schulenberg, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.strigi1.01

 Eksterne lenker 


Kategori:Ugler
Kategori:Fugler formelt beskrevet i 1884