Malayfiskeugle

Malayfiskeugle (Ketupa ketupu) er en rovfugl i gruppen Ketupa og inngår i gruppen Bubonini i uglefamilien (Strigidae). Arten er i hovedsak utbredt i Sørøst-Asia og regnes som livskraftig. Fire underarter anerkjennes.

 Taksonomi 
miniatyr|venstre|Malayfiskeugle
Malayfiskeugla har vekselvis blitt plassert i slektene Ketupa og Bubo. Den er trolig nærmest beslektet med rustfiskeugle (K. flavipes), og de to erstatter (utfyller) hverandre geografisk. Når arten plasseres i slekten Bubo, blir rasenavnet (epitetet) minor utilgjengelig og erstattes med buettikoferi.

Rasen aagaardi integreres i nominatformen ketupu, mens rasen pageli muligens bare er en fargevariant; begge inkluderes noen ganger innenfor nominatformen.

 Biologi 
Malayfiskeugla er den minste av de tre fiskeuglene og måler cirka 40–48 cm. Hunnen blir en god del større enn hannen. Vekten ligger rundt , så det er ei relativt stor ugle.

Ansiktsskiven er blek sandfarget, med hvite øyenbryn. Oversiden sandfarget, stripet med mørk brun, fjærene har bleke rødbrune kanter. Skulderfjærene er hvitaktige eller blek sandfargede; vingefjærene båndet i mørk brun og sandfarget. Halen mørk brun med 2–4 hvitaktige bånd. Undersiden er varm sandfarget, stripet med mørk brun, stripene blir tynnere og mer spredt på magen og flankene. Tarsene er ufjærede, klørne lange og buede. Iris er gul og øyelokkene har svarte kanter. Nebbet svartaktig, tærne gulgrå eller brunlig gule.

Malayfiskeugla skiller seg fra brunfiskeugla ved å ha en dypere, varmere sandfarge på undersiden og ved å mangle tynne bølgende bånd på underdelen. Juveniler har mer rødbrun overside med færre hvite flekker, og halen har 5–6 hvitaktige bånd.

Underarten aagaardi er blekere enn nominatformen; pageli har en sterk rødfarget tone; minor er liten (vingelengde 295–300 mm, sammenlignet med mer enn 310 mm hos de andre rasene).

Habitatet består av skog som vokser langs bekker, elver og innsjøer, også i forstyrret skog, trær ved rismarker og fiskedammer, gamle plantasjer, parker og store hager nær våtmarker, samt mangrover; ofte nær menneskelig bosetning. Holder seg hovedsakelig i lavlandet og på sletter, lokalt opptil {{formatnum:1100 moh}}, men opp til  på Sumatra. De fleste observasjoner fra malaysisk Borneo kommer fra urskog i høyder omkring 8–227 moh.

Arten eter hovedsakelig fisk, men dietten inkluderer også frosker, krepsdyr, reptiler, store akvatiske insekter, små pattedyr (som rotter og mus) og fugler. Det har også blitt registrert at den har spist en skilpadde en gang. I tillegg tar den åtsler, blant annet rester av krokodiller og grevlinger.

Malayfiskeugla jakter hovedsakelig om natten, men kommer ofte ut fra hvileplassen sent på ettermiddagen. Den jakter fra en utkikkspost, hvor den sveiper ned for å fange fisk fra vannoverflaten. Den kan også stå ved eller i grunt vann for å fange bytte, og den søker aktivt ved å gå rundt i vannet.

Eggleggingen skjer fra desember til mai, med hovedsakelig fra januar til april. På Malayahalvøya kan egglegging forekomme fra juli til april.

Redet legges til hulrom i store trær, i gaffelen mellom greiner, i gamle rovfuglreir, og av og til på en fjellhylle. Ofte bygger den reiret blant bladene på fugleredebregnen (Asplenium nidus). Kullet består vanligvis av kun ett egg, sjelden to (men kun én unge overlever). Rugetiden varer i 28–29 dager, og ungene blir i reiret i omtrent 42 dager før de forlater det.

 Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Artsdatabanken.

 Strigiformes, ugler
 Strigidae, uglefamilien 
 Striginae, (egentlige ugler)
 Bubonini, (ørneugler)
 Bubo, hubroer
 Scotopelia (flodugler)
 Ketupa (fiskeugler)
 K. poensis, småhubro
 K. leucostictus, billehubro
 K. lactea, gråhubro
 K. shelleyi, herkuleshubro
 K. blakistoni, nordfiskeugle
 K. ketupu, malayfiskeugle
 K. k. aagaardi, utbredt i Sør-Assam og fra Vest-Bengal til Sør-Thailand og Vietnam.
 K. k. ketupu, nominatformen er utbredt på Malayahalvøya, Riauøyene, Sumatra, Bangka, Belitung, Java, Bali og Borneo, med unntak av i de nordvestlige delene av øya.
 K. k. minor, utbredt på Nias.
 K. k. pageli, utbredt i nordvest på Borneo.
 K. zeylonensis, brunfiskeugle
 K. flavipes, rustfiskeugle
 K. coromanda, braminhubro
 K. nipalensis, skoghubro
 K. sumatrana, malayhubro
 K. philippensis, rusthubro

 Referanser 
BirdLife International. 2024. Ketupa ketupu. The IUCN Red List of Threatened Species 2024: e.T22689024A263602946. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2024-2.RLTS.T22689024A263602946.en. Accessed on 03 May 2025.

Holt, D. W., R. Berkley, C. Deppe, P. L. Enríquez, J. L. Petersen, J. L. Rangel Salazar, K. P. Segars, K. L. Wood, and J. S. Marks (2020). Buffy Fish-Owl (Ketupa ketupu), version 1.0. In Birds of the World (J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D. A. Christie, and E. de Juana, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.bufowl2.01

Syvertsen, P. O., Ree, V., Hansen, O. B., Syvertsen, Ø., Bergan, M., Kvam, H., Viker, M. & Axelsen, T. 2008. Virksomheten til Norsk navnekomité for fugl (NNKF) 1990-2008. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forening. www.birdlife.no (publisert 22.5.2008). Besøkt 2016-04-10

Syvertsen, P.O., M. Bergan, O.B. Hansen, H. Kvam, V. Ree og Ø. Syvertsen 2017: Ny verdensliste med norske fuglenavn. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider: http://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/om.php

Syvertsen, P. O., Bergan, M., Hansen, O. B., Kvam, H., Ree, V. & Syvertsen, Ø. 2020. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider. URL: https://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/

Winkler, D. W., S. M. Billerman, and I. J. Lovette (2020). Owls (Strigidae), version 1.0. In Birds of the World (S. M. Billerman, B. K. Keeney, P. G. Rodewald, and T. S. Schulenberg, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.strigi1.01

 Eksterne lenker 


Kategori:Ugler
Kategori:Fugler formelt beskrevet i 1821
Kategori:Dyr formelt beskrevet av Thomas Horsfield