George Wallace

George Corley Wallace jr. (1919–1998) var en amerikansk politiker. Han var guvernør i Alabama i fire valgperioder: 1963–1967, 1971–1979 og 1983–1987. Han beholdt i virkeligheten makten enda et par år, fordi han fikk valgt sin kone Lurleen Wallace til guvernør. Wallace tilhørte Det demokratiske parti.

Wallace var populist og stilte seg i spissen for sørstatenes raseskillepolitikk og motstand mot 1960-årenes borgerrettsbevegelse. Han viste hvilken slagkraft det lå i å vekke den fremmedgjorte, hvite arbeiderklassens harme. Wallace har blitt kalt «den mest innflytelsesrike taperen» i amerikansk politikk på 1900-tallet.

Ved presidentvalget i 1968 stilte han som presidentkandidat for sitt eget parti. Han prøvde å komme i en vippeposisjon mellom Hubert Humphrey og Richard Nixon i valgmannskollegiet. Nixon vant flertall alene, men Wallace ville ha kommet på vippen om han hadde vunnet i Nord-Carolina og Tennessee.

Under valgkampen i 1972 ble Wallace skutt av en psykisk syk mann. Han ble avhengig av rullestol og smertelindring resten av livet. I slutten av 1970-årene, da det politiske klimaet også var forandret, opplevde Wallace en religiøs oppvåkning, og han forsaket sitt tidligere syn på raseskillepolitikken. I sin siste periode som Alabamas guvernør oppnevnte han mange svarte til offentlige stillinger.

 Familie og oppvekst 
George Wallace vokste opp på landsbygda i det sørøstlige Alabama. Han var den fjerde generasjonen i sin slekt med navnet George Wallace. I likhet med en stor del av den hvite befolkningen i Alabama var han av overveiende engelsk og skotsk-irsk avstamning. Hele Wallace-familien var metodister.

George Wallaces mor, Mozell, født Smith, hadde vokst opp på et kristent barnehjem i Mobile. Hun gikk college, men tok aldri eksamen. Hun giftet seg med George Wallaces far, som sluttet på college og begynte som bonde da prisene var høye under den første verdenskrig. George var det første av deres i alt fire barn.

Den store depresjonen rammet familien hardt, og de bodde i et hus uten innlagt vann eller elektrisitet. Faren hadde storfe og villsvin og dyrket mais, bomull og peanøtter sammen med tre svarte leilendinger. Faren var pratsom, men med et eksplosivt temperament. Han slet med alkoholmisbruk og tilbakevendende hodepine som følge av en hodeskade fra en slåsskamp. I 1930 arvet faren en større pengesum og bygde et nytt hus. I forhold til resten av USA levde familien fremdeles i fattigdom.

Farfaren, «Doc Wallace», var landsbyens eneste lege og drev et lite apotek. Barnebarna hadde et kjærlig forhold til Doc Wallace og hans annen hustru. George Wallace fulgte ofte sin farfar på pasientbesøk og så den fattigdommen som mange levde i. Han fattet tidlig interesse for politikk, som nærmest var en slags folkeforlystelse i lokalsamfunnet.

 Utdannelse og militærtjeneste 
Mens han var elev ved Barbour County High School, vant han et mesterskap i amatørboksing på delstatsnivå. Han spilte også på skolens amerikanske fotballag. Wallace skulle senere bli kalt fighting little judge, «den kjempende, lille dommeren», som hentydet til hans kroppshøyde og fortid som bokser.

Faren døde av tyfoidfeber i 1937, og moren ble nødt til å selge jorden for å betjene gjeld. Wallace ønsket å avslutte collegestudiene og flytte tilbake til Clio, men moren insisterte på at han skulle fullføre. Etter college begynte han å studere jus ved University of Alabama Law School i Tuscaloosa. Han var «skippertaksstudent» og brukte det meste av sine krefter på studentpolitikk. For å finansiere studiene, arbeidet han som profesjonell bokser, servitør, kjøkkenhjelp og drosjesjåfør. Han ble uteksaminert med bachelorgrad i jus i 1942.

Umiddelbart etter studiene ble han opptatt som kadett i United States Army Air Forces. Han bestod ikke flyverutdannelsen, men som stabssersjant i den 10. bombekommando deltok han i bombeoppdrag over Japan i 1945. Wallace døde nesten av hjernehinnebetennelse i tjeneste, men en rask antibiotikakur reddet livet hans. Som følge av sykdommen fikk han delvis hørselstap og permanent nerveskade, og ble dimittert før tiden med en uførepensjon. Senere samme år ble han oppnevnt til staben til Alabamas generaladvokat (justisminister).

Mens han var student i Tuscaloosa, møtte han den 16 år gamle ekspeditrisen Lurleen Burns. De hadde få felles interesser, men forelsket seg i hverandre. De giftet seg i mai 1943, da han hadde permisjon fra flyvåpenet. Det var en borgerlig vigsel uten familie til stede.

 Tidlig politisk arbeid 

 Guvernør 

Wallace var kjent i Alabama både som en liberal politiker og liberal dommer. Han stilte til valg som guvernør i 1958, men tapte mot en mer konservativ kandidat. Wallace fikk i dette valget støtte fra den svarte borgerrettighetsorganisasjonen NAACP (National Association for the Advancement of Colored People). Wallace erkjente at han tapte valget på grunn av rasespørsmålet, og lovet sine medarbeidere at han ikke skulle bli «out-niggered again». Fra da av regnes Wallace som en raseskillepolitiker.

I 1962 vant Wallace guvernørvalget gjennom bevisst utnyttelse av rasespørsmålet. I innsettelsestalen i januar 1963 sa han:

«I navnet til det største folket som noengang har tråkket på denne jorden, trekker jeg en linje i støvet, og kaster stridshansken foran føttene på tyranniet. Og jeg sier segregasjon nå, segregasjon i morgen, og segregasjon for alltid.»

Ettersom loven i Alabama hindret ham i å ta gjenvalg som guvernør, lot han istedenfor sin kone Lurleen Wallace stille som kandidat. Lurleen Wallace vant valget som de facto gjeninnsatte George Wallace som guvernør. Lurleen Wallace døde i av kreft i mai 1968, og viseguvernør Albert Brewer rykket opp i guvernørstillingen.

Wallace stilte på nytt til guvernørvalget mot sittende guvernør Brewer (som kunne stille til gjenvalg ettersom loven var blitt endret). Det demokratiske primærvalget mellom Brewer og Wallace er blitt karakterisert som den mest negative valgkamp noensinne i USA. Wallace ble gjenvalgt som guvernør i 1976, og senere valgt for sin siste fireårsperiode som guvernør i 1982.

Wallace førte som guvernør en ekspansiv finanspolitikk i New Deal-tradisjonen.

 Presidentkandidat 
Da Wallace stilte som presidentkandidat i 1964 fanget han opp blant hvite velgere 1960-tallets frykt og uro over endringene i samfunnet. I 1968 stilte han som kandidat for American Independent Party og bidro til å splitte demokratiske velgere. Richard Nixons knappe valgseier seier over Hubert Humphrey kan delvis tilskrives splittingen av de demokratiske velgerne. Wallace er den siste presidentkandidat fra et tredjeparti som har vunnet valgmenn til valgmannskollegiet.

Da Wallace stilte til valg i 1972 ble han skutt ned av Arthur Bremer. Tre andre personer ble også truffet.  Wallace overlevde, men ble lam og måtte sitte i rullestol resten av livet. Ifølge Bremer selv skjøt han Wallace for å oppnå berømmelse. Bremer ble dømt til 53 års fengsel, men ble løslatt på prøve den 9. november 2007.

Wallace stilte også som presidentkandidat i 1976 og kom på andreplass etter Jimmy Carter i det demokratiske presidentvalget i Florida. Men det var ingen mulighet for en mann i rullestol til å bli valgt til president i USA en gang til, selv om Franklin D. Roosevelt klarte nettopp det i 1932. Wallace ga senere i valgkampen sin støtte til Carter.

 Annet 
 På slutten av 1970-tallet ble Wallace en gjenfødt kristen og ba sorte borgerrettighetsledere om unnskyldning for sin tidligere holdninger om segregering.
 Hans første kone, Lurleen Burns Wallace, var den første kvinnen som ble valgt til guvernør i Alabama i (1966).
 Wallace fikk en tunnel i Mobile oppkalt etter seg etter hans død, «George Wallace Tunnel».

 Referanser 

 Litteratur 










Kategori:Guvernører i Alabama
Kategori:Dommere fra USA
Kategori:Personer fra Barbour County i Alabama
Kategori:Medlemmer av Det demokratiske parti (USA)