Ambulansesaken (2007)

Ambulansesaken (også omtalt som ambulanse-skandalen og Ali Farah-saken) var en hendelse i Oslo mandag 6. august 2007 der 37 år gamle Ali Farah (1970–2023)Dag Herbjørnsrud, utrop.no 4. september 2023: Det du ikke fikk vite om Ali Farah (1970–2023), født i Somalia og norsk statsborger, ble slått ned og alvorlig skadet. 

Medieomtalen som saken fikk, kom på bakgrunn av ambulansepersonalets opptreden på stedet og etter at de forlot Farah i parken. Mens Ullevål universitetssykehus unngikk kritikk, fikk begge sjåførene i april 2008 en alvorlig reaksjon fra Statens helsetilsyn: «I forbindelse med ambulansesaken fra Sofienbergparken 6. august i fjor vurderer Statens helsetilsyn at de to ambulansearbeidernes handlinger var uforsvarlige og ikke i tråd med kravet om omsorgsfull hjelp, og dermed er lovbrudd.» 

I januar 2009 opprettholdt Statens helsepersonellnemnd vedtaket etter klage fra den ene sjåføren, med brudd på helsepersonellovens paragraf 4 og 7: «De har ikke klart å kommunisere med pasienten, pårørende, tilstedeværende og politi, og har vist en lite omsorgsfull adferd i forbindelse med utførelse av sitt arbeid.»  

Begge ambulansearbeiderne ble av Spesialenheten for politisaker ilagt forelegg, mens den ene av dem, ble frifunnet i Tingretten. Riksadvokaten frafalt boten til den andre (NB! Oppgi kilder!) I sitt advarselsvedtak i januar 2009 skrev Statens helsepersonellnemnd at den mener «det ikke foreligger klare holdepunkter for at bruddene på forsvarlig og omsorgsfull helsehjelp skyldes rasisme». 

Ambulansearbeider Erik Schjenken gikk senere til søksmål mot Dagbladet, og i mai 2011 ble de dømt til å betale ham én million kroner i oppreisning for injurier, i hovedsak ytringer i leder- og kommentarartikler der sjåførenes navn ikke ble nevnt og der temaet var generell rasisme i helsevesenet. Etter ankebehandling i lagmannsretten ble erstatningsbeløpet satt ned til 200 000 kroner. Dagbladet anket lagmannsrettens avgjørelse videre, men lagmannsretts dom ble, etter dissens, opprettholdt av Høyesterett i mars 2014. Den ene ambulansesjåføren fikk i 2013 avslag av Høyesterett for kravet om yrkesskadeserstatning.

Mari Kohinoor Nordberg, Farahs samboer, ble av ukemagasinet Ny Tid i desember kåret til Årets Nordmann 2007 etter at hun tok opp kampen for faren til deres felles, nyfødte datter. En av de to sykepleierne som var vitner i saken, Ragnhild Spilker, mottok samme høst Prisen til fremme av ytringsfriheten innen psykisk helsevern.

 Forløp 

Sofienbergparken sett mot nordvest|thumb|right
Mandag 6. august 2007 ved 17-tiden ble Ali Farah slått ned og alvorlig skadet i Sofienbergparken i Oslo av en tidligere voldsdømt 23 år gammel mann fra Ghana. Han hevdet å ha slått Ali Farah i selvforsvar og ble senere dømt til 17 måneders fengsel i Oslo tingrett. Ambulansen som kom til stedet, forlot parken uten å ta med den blødende Farah, som lå nede på bakken da de kom til stedet. Ifølge sjåførenes egen rapport reiste de Farah opp fra bakken og førte ham mot ambulansen: "Vi reiser pas. opp på bena og skal støtte han inn i ambulansen." Den ene sjåføren har senere uttalt til pressen at Farah sto oppreist og virket å være ved bevissthet. Ambulansepersonellet har forklart at de tolket Farah som et ordensproblem etter at han hadde urinert på en av dem og på ambulansen. 

I ettertid er det blitt kjent at Ali Farah hadde THC i blodet dagen hendelsen i Sofienbergparken inntraff. Ali Farah forklarte i Tingretten at han hadde røykt cannabis på lørdagen. Mediene er senere blitt kritisert for ikke å ha problematisert Farahs hasjbruk i forbindelse med ambulansepersonellets forklaring. Vitner i saken kunne imidlertid fortelle at Ali Farah ankom parken i edru tilstand, og ikke inntok rusmidler i parken. Han var ute på trilletur med sin samboer, sin 7 uker gamle datter og en venn av familien og hadde nylig ankommet parken for å sette seg ned og ha piknik sammen med følget og andre venner da situasjonen startet. I saken mot 23-åringen som slo ned Farah, slo retten fast at hasjbruken ikke kan sies å ha påvirket oppførselen til Farah. Oslo tingrett mente derfor at det ikke var grunn til å vektlegge dette i dommen mot 23-åringen som begikk voldshandlingen.

Ifølge ambulansepersonellet ble det gjennomført en traumeundersøkelse i henhold til PHTLS og Glasgow Coma Scale-vurdering av pasienten før de overlot til politiet å følge ham til legevakten. Det var to polititjenestemenn på stedet, som ble igjen etter at ambulansen hadde forlatt parken. Det ble bestilt polititransport for Farah. Før politibilen kom frem, var han blitt kjørt til legevakten av en drosje. Polititjenestemennene fulgte etter drosjen til legevakten for å snakke med fornærmede og pårørende.

Ved ankomst til legevakten ble Farah gitt såkalt prioritet 2, noe som medfører at pasienten skal få legebehandling i løpet av 20 minutter. Ca. 34 minutter senere ble Farah undersøkt av en lege, som besluttet at pasienten trengte øyeblikkelig hjelp og transport med ambulanse. Litt over en time etter at Farah ankom legevakten, ble det ringt etter ambulanse for å transportere ham til Ullevål sykehus. AMK var i utgangspunktet skeptiske til å kjøre Farah til Ullevål uten politibeskyttelse da de ikke kunne «gå på akkord med sikkerheten til personalet». Etter at legevakten hadde presisert at det hastet med å få pasienten til CT, ble han hentet i ambulanse, 24 minutter etter at legevakten først hadde ringt AMK.

Farahs samboer, artisten Kohinoor Nordberg, anmeldte i ettertid både ambulansepersonellet og polititjenestemennene for tjenesteforsømmelse, og ambulansepersonellet ble tatt ut av tjeneste dagen etter. Stemningen i dagene etter hendelsen i Sofienbergparken var opphisset, og ambulansearbeiderne opplevde å bli truet og sjikanert.

 Skadene 

Farah ble senere fraktet til Ullevål universitetssykehus og operert for blødning på hjernen etter å ha slått hodet i asfalten. Han ble lagt i kunstig koma i flere dager og fikk da hjernehinnebetennelse. Senere fikk han behandling ved Sunnaas sykehus på Nesodden utenfor Oslo, før han ble utskrevet. Legene uttalte at Farah trolig kom til å slippe fra den livstruende skaden uten varige men.

 Anklager om rasisme 

14 vitner var i umiddelbar nærhet og vitnet om hva som skjedde, deriblant dem to sykepleiere, en sykepleierstudent og en hjelpepleier. En sykepleier vitnet om at hun ble fortalt av den ene sjåføren før de dro: «Han står oppreist, han dør ikke.» Høyesterett har fastslått at ambulansesjåførene til politiet sa at «da har toget gått for denne herremannen», samt at de kalte Farah «din gris» og «tulling» da han urinerte etter å ha blitt dratt opp i stående stilling. Våren 2008 publiserte TV 2 lydloggen fra hva som ble sagt over sambandet til AMK-sentralen etter at sjåførene forlot parken: «...jeg sto jo ved siden av han og holdt han fra å dette ...» og « ... han var kaldsvett og bleik, og om han har slått bakhue når han har gått i bakken, og han har hatt cerebralt ... Det han kaldsvetta og lå der og ynka seg og alt mulig sånn...».

Fra første stund ble det fremsatt påstander om at det lå rasistiske motiver bak ambulansepersonellets avgjørelse om å ikke ta med Ali Farah i ambulansen. I politirapporten går det frem at Kohinoor Nordberg anklaget politiet for rasistisk opptreden da de tok kontakt ved legevakten, og fremhevet at hun kjente flere journalister.

Flere fremtredende myndighetspersoner, blant annet daværende finansminister Kristin Halvorsen (SV), daværende likestillingsminister Manuela Ramin-Osmundsen (Ap), forfatter og tidligere justisminister Anne Holt (Ap) og likestillings- og diskrimineringsombud Beate Gangås, brukte saken for å markere rasismeproblematikken. Koblingen opp mot rasisme ble også forsterket da det i slutten av august 2007 ble kjent at en av ambulansearbeiderne hadde hatt tilknytning til den nynazistiske organisasjonen BootBoys i tenårene. I et intervju i Drammens Tidende forklarte vedkommende at «jeg festet med de gutta da jeg var 17 år. Det var det», og han skal ha fått hjelp til å komme ut av miljøet.

Ambulansepersonellet har hele tiden benektet at det lå rasistiske motiver bak hendelsen, og en av dem har fra første stund beklaget situasjonen. Det vakte likevel oppsikt da en av ambulansearbeiderne etter noen dager uttalte at han ikke under noen omstendighet ville beklage sin beslutning. Vitne og sykepleier Ragnhild Storstein Spilker skrev en artikkel i Dagbladet den 8. oktober 2008 om sakens utvikling. Der skrev hun at hun ikke var i tvil om at ambulansepersonellet var fulle av fordomsfulle holdninger den dagen. I samme artikkel hevdet hun at ambulansearbeider Erik Schjenkens fremstilling av saken er feil da han noen dager tidligere i A-magasinet påsto at de ikke så tegn til alvorlige hodeskader da de var på stedet.

Ullevål universitetssykehus ved direktør Tove Strand hevdet tidlig at alle rutiner var fulgt i saken, og avviste påstandene om rasisme. Etter to dager gikk sykehuset ut og beklaget at det hadde konkludert for tidlig og for bastant. Helse- og sosialombud i Oslo kommune, Petter Holm, gikk også ut og hevdet at saken ikke var enestående. «Det er helt åpenbart at de [Ullevål universitetssykehus, red. anm.] må se på både rutinene sine og hvordan de praktiserer disse rutinene», sa Holm til Dagbladet.

Ullevål universitetssykehus og det danske konsulentselskapet Muusmann Research & Consulting presenterte den 28. september 2007 en rapport om forholdene ved sykehuset i lys av Ali-saken, som konkluderte med at Ali-saken var et unntak. Sykehusdirektør Tove Strand sa ved fremleggelse av rapporten at de skal gjøre det som står i deres makt for å sikre at slike uakseptable handlinger ikke skjer, og at pasienter skal møtes med respekt og omsorg.

I februar 2009 konkluderte Likestillings- og diskrimineringsnemnda med at ambulansepersonellet ikke opptrådte rasistisk. Dette er en omgjørelse av et tidlige vedtak av Likestillings- og diskrimineringsombudet.

 Myndighetenes behandling av saken 

 Helsetilsynet i Oslo og Akershus 

Helsetilsynet i Oslo og Akershus (fra 2012 er Helsetilsynet i fylkene en del av Fylkesmannen) kom i sin rapport 29. august 2007 med kritikk av både ambulansepersonellet og Ullevål universitetssykehus i saken. I rapporten ba tilsynet Statens helsetilsyn vurdere om det skal begjæres påtale mot de to ambulansearbeiderne.

Den 15. september 2007 hevdet fylkeslege Petter Schou at en AMK-ansatt som var blitt gransket i forbindelse med transport av pasienten fra legevakten til Ullevål universitetssykehus, ikke brøt loven. I rapporten fra Helsetilsynet i Oslo og Akershus sto det at en av ambulansepersonellet undersøkte pupiller, sår og tenner. Han forklarte at han satte Ali opp og holdt ham i armen for å geleide ham til ambulansen. Helsetilsynet i Oslo og Akershus hadde ikke funnet noen vitner som kunne bekrefte at ambulansepersonellet hadde vært i fysisk kontakt med pasienten. I rapporten het det: «Det påpekes at de ikke har sett ambulansepersonellet fysisk ta på pasienten overhodet, og at de ikke har vært nærmere pasienten enn 1 meter».
Helsetilsynet i Oslo og Akershus konkluderte med at Ali Farah ikke fikk forsvarlig behandling i Sofienbergparken.

 Statens helsetilsyn og Statens helsepersonellnemnd

I april 2008 konkluderte Statens helsetilsyn med at «… de to ambulansearbeidernes handlinger var uforsvarlige og ikke i tråd med kravet om omsorgsfull hjelp, og dermed er lovbrudd». Statens helsetilsyn ga en formell advarsel etter helsepersonelloven til de to ambulansearbeiderne. Helsetilsynet konkluderte med at det ikke var grunnlag for å tro at de opptrådte rasistisk, eller at deres handlinger var rasistisk motivert.Sofienbergparksaken / ambulansesaken 2007. Statens helsetilsyns hjemmeside. Inneholder vedtakene om advarsel. (besøkt 1. oktober 2015)

Den 18. juni 2008 klaget den ene ambulansesjåføren på Statens helsetilsyns vedtak. Klagen ble behandlet av Statens helsepersonellnemnd i februar 2009, som opprettholdt advarselen fra Statens helsetilsyn. Samtidig konkluderte Statens helsepersonellnemnd at ambulansepersonellet ikke handlet rasistisk da de unnlot å ta med seg den hardt skadede Ali Farah.

 Spesialenheten for politisaker 

Spesialenheten for politisaker ila 2. mai 2008 ambulansearbeiderne bøter på 6000 kr hver for overtredelse av straffeloven § 325 første ledd nr. 3 («under Udførelse af offentlig Tjeneste gjør sig skyldig i utilbørlig Optræden mod nogen»). Det ble ikke gitt reaksjon etter helsepersonelloven. Spesialenheten mente at de to ambulansearbeiderne handlet arrogant, avvisende og krenkende mot Farah, men ikke med et rasistisk motiv. Den ene ambulansearbeideren (Schjenken) nektet å vedta boten. Saken ble behandlet i Oslo tingrett. Den 4. desember 2008 ble Schjenken frifunnet i tingretten for utilbørlig opptreden mot Ali Farah.

Ali Farah ved advokat Abid Q. Raja anmeldte også de to involverte polititjenestemennene for sin oppførsel. De ble fullt ut frifunnet av Spesialenheten for politisaker, som henla saken som «intet straffbart forhold» etter å ha konkludert med at polititjenestemennene ikke hadde forsømt sin hjelpeplikt, og at det ikke fantes noe grunnlag for å hevde at de handlet rasistisk.

 Likestillings- og diskrimineringsombudet og -nemnda 

Likestillings- og diskrimineringsombud Beate Gangås ba 31. august 2007 om en redegjørelse for påstander om etnisk diskriminering.

Den 27. mars 2008 slo Likestillings- og diskrimineringsombudet fast at Farah ble diskriminert på grunn av etnisitet eller hudfarge av ambulansepersonellet. «Etter en grundig vurdering har vi kommet til at de to ambulansesjåførene var forutinntatt, både i forhold til Farahs etniske bakgrunn og i forholdet til stedet der han ble slått ned», uttalte fungerende likestillings- og diskrimineringsombud Ingeborg Grimstad til NTB. Ombudet påpekte at ambulansepersonellet handlet i strid med diskrimineringslovens paragraf 4.

Ombudets vedtak ble klaget inn for Likestillings- og diskrimineringsnemnda, som var klageorgan. Den 27. februar 2009 konkluderte nemnda med at ambulansepersonellets oppførsel ganske visst hadde vært uprofesjonell, men at det ikke var grunn til å tro at dette skyldtes nettopp Farahs etnisitet eller hudfarge. Nemnda kritiserte også ombudets behandling av saken.

 Oslo tingrett 

Schjenken nektet å vedta forelegget på 6000 kroner, og saken kom derfor opp for Oslo tingrett, hvor dom falt 4. desember 2008. Rettens flertall, fagdommeren og en meddommer mente Schjenken burde frifinnes, mens den andre meddommeren mente han burde dømmes. I vurderingen om Schjenken skulle dømmes, mente retten at det måtte tas utgangspunkt i at Schjenken trodde Ali Farah var beruset, og at han trodde Farah hadde urinert på makkeren hans og ambulansen med vilje. Retten viste til at Farah hadde hasj i blodet som stammet fra inntak kvelden i forveien. De mente det lå utenfor deres område å avgjøre om Schjenkens handlinger var motivert av rasisme, og om ambulansepersonalet hadde forlatt Ali Farah i hjelpeløs tilstand. Det som gjenstod, var om Schjenkens språkbruk var utilbørlig, og om ambulansepersonalet hadde opptrådt utilbørlig. De fremholdt at ambulansepersonell burde behandle alle som er skadet, med respekt, uansett om vedkommende er beruset eller ikke. De mente også at ambulansepersonalet i større grad burde formidlet til publikum hva som var situasjonen.

 Riksadvokaten 

Den 28. april 2009 overprøvde Riksadvokaten Spesialenheten for politisaker og frafalt boten som Espen Smith vedtok. Smith krevde unnskyldning fra dem som stemplet han som rasist. Daværende finansminister Kristin Halvorsen nektet ifølge P4.

 Erstatningssøksmål mot Dagbladet 

Med bistand fra advokat Carl Bore gikk Erik Schjenken senere til erstatningssøksmål mot Dagbladet, og vurderte å ta skritt mot VG og TV 2 for det han mente var urettmessig og ærekrenkende uthengning av ham som rasist i mediene. 31. mai 2011 ble Dagbladet dømt i Oslo tingrett til å betale Erik Schjenken én million kroner i oppreisning. Dagbladet ble også dømt til å dekke Schjenkens advokatutgifter med kr. 1 044 578. Avisen ble dømt for injurier; å ikke ha dekning for sine sterkt kritiske ytringer mot ambulansepersonellet, og i en kronikk i Aftenposten utdypet Erik Schjenkens advokat Carl Bore dette med å hevde: «Dagbladet er dømt for å ha jukset med fakta. Pasienten lå ikke nede, og var ikke bevisstløs. Han tisset ikke i buksen. Og han ble undersøkt.» Dagbladet varslet at avisen ville anke saken. Ifølge en leder i Aftenposten 1. juni 2011 ble avisen i hovedsak felt for ytringer i leder- og kommentarartikler i perioden da Fylkeslegen i Oslo, Likestillings- og diskrimineringsombudet og deres egen arbeidsgiver kom med kritikk. 

Dagbladet anket saken til lagmannsretten, og i dom av 23. april 2013 ble erstatningen redusert kr. 200 000,- med tillegg av saksomkostninger.http://www.dagbladet.no/2013/04/23/nyheter/medier/tv_og_medier/ambulansesaken/erik_schjenken/26820356/

Dagbladet anket deretter til Høyesterett. Den 5. mars 2014 forkastet Høyesterett Dagbladets anke, og dermed ble dommen fra lagmannsretten stående som rettskraftig.

 Debatten i ettertid 

I ettertid er deler av mediene blitt kritisert for ensidig fremstilling av saken. Generalsekretær Per Edgar Kokkvold i Norsk presseforbund mener at mediene burde ha gjort mer for å få frem flere sider av saken, og at saken «utviklet seg til å bli et symbol på rasistiske holdninger, en byrde det ikke var naturlig for ambulansesjåførene å måtte bære». Ifølge Aftenpostens debattredakør Knut Olav Åmås fikk saken ca. 6000 oppslag i norske medier i 2007, og den ble helt fra starten av en rasismedebatt med massiv forhåndsdømming av ambulansearbeiderne.

Debatten om ambulansearbeidernes skyld ble igjen aktualisert da det ble kjent at det fantes et bilde av den skadde stående ved ambulansen før ambulansen kjører fra stedet. Dette bildet var tatt av Øyvind Låte. Bildet som er brukt i flest oppslag, er et annet fotografi hvor den skadde ligger på bakken, blødende og desorientert. Dette fotografiet var tatt av Caroline Drefvelin, og ble senere kåret til årets bilde. Per Edgar Kokkvold i Norsk Presseforbund uttalte ved en anledning at «det er kritikkverdig hvis mediene har hatt tilgang på bildet uten å bruke det». I dagene etter de nye avsløringene sto flere personer frem for å gi sin støtte til den ene ambulansearbeideren.

Den 10. oktober 2008 skrev Ali Farah en tresiders kronikk i Ny Tid, som svar på utspill fra ambulansesjåføren i A-magasinet 3. oktober. Enkelte fortolket teksten som angrep på ambulansearbeideren. Samme dag kom det også et tilsvar fra ambulansearbeideren i Klassekampen. Ordkrigen ble fulgt opp med et åpent brev til TV 2 av Ali Farah og Kohinoor Nordberg der de forsøkte å ta et oppgjør med ambulansearbeiderens utspill i mediene. Farahs meninger første til flere reaksjoner i ettertid. Blant annet sa sosialantropolog Inger-Lise Lien til Klassekampen at hun syntes det var fryktelig trist at Ali Farah hadde skrevet kronikken, og mener Ny Tid burde beskyttet ham mot seg selv. Lien fryktet at Farah ville oppnå motsatt effekt av det han ønsket seg.

Nestlederen i SOS Rasisme, Ola Melbye Pettersen, reagerte i mars 2009 på medienes behandling av saken. Melbye Pettersen hevdet at de to ambulansearbeiderne «utførte en rasistisk handling» på grunn av «forutinntatte holdninger om ’somaliere og narkotika’». Pressen og samfunnstoppenes taushet førte ifølge Melbye Pettersen til at «debatten om rasisme i offentlige etater [skyves, red.anm.] under teppet». Melbye Pettersen ble møtt av kritikk fra blant annet NA24-kommentator Are Slettan i hans blogg. Slettan mente at flere toppolitikere og pressen forhåndsdømte ambulansearbeiderne, og at Melbye Pettersen tydeligvis mente at denne forhåndsdømmingen burde ha fortsatt på tross av at Likestillings- og diskrimineringsnemnda hadde slått fast at Farah ikke ble utsatt for diskriminering på grunn av hudfarge eller etnisitet etter diskrimineringsloven.

10. mars 2009 fikk Erik Schjenken 100 000 kroner fra Medieofferfondet for urettmessig behandling i mediene i 2008. Den 8. mai 2009 fikk Aftenposten-journalistene Kjetil S. Østli og Astrid Hexeberg Schibsted Journalism Award for saken om hvordan ambulansearbeider Erik Schjenken, ifølge Aftenposten, feilaktig hadde blitt stemplet som rasist.SKUP 2008-42 Kjetil S. Østlie: Ambulansesaken/Ali Farah-saken. SKUP Metoderapport, oktober 2008.  Besøkt 23. juni 2016. 

Farah døde sommeren 2023. Det ble holdt minnestund for ham på Antirasistisk Senter søndag 3. september 2023. Dagen etter publiserte Utrop kommentator Dag Herbjørnsruds tekst «Det du ikke fikk vite om Ali Farah (1970-2023), der det ble fremmet kritikk blant annet mot A-magasinet for å ha gitt en misvisende fremstilling av hendelsesforløpet. I et påfølgende intervju med tidsskriftet Sykepleien uttalte sykepleier og vitne Ragnhild Storstein Spilker: «– Jeg ble veldig opprørt over det jeg var vitne til, og jeg blir fortsatt opprørt når jeg tenker tilbake på den dagen – og også det som skjedde videre i tiden etterpå.»    

 Tidslinje 

 Tidslinje i ambulansesaken (2007)

 Fotnoter 

 Referanser 
Nyhetssøk på (arkivert ) den 2009-03-09 gir 114 treff, derav VG Nett 109, ABC Nyheter 1, Dagbladet 1, Dagsavisen 1, Fontene 1, TV 2 1 ...

Nyhetssøk på http://sesam.no/search/?lan=en&c=m&q="Ali+Farah-saken " (arkivert) den 2009-03-09 gir 202 treff, derav Aftenposten 28, P4 16, Dagbladet 14, VG Nett 13, Bergensavisen 13, Namdalsavisa 12 ...




























 Eksterne lenker 





 «-Ali Farah ble diskriminert». Nyhetssak, Likestillings- og diskrimineringsombudet, 27. mars 2008 (lest 24. april 2008)
 Sofienbergparksaken / ambulansesaken 2007. Statens helsetilsyns hjemmeside. Inneholder vedtakene om advarsel, avsluttende brev til Ullevål universitetssykehus og andre dokumenter (besøkt 1. oktober 2015)
 Likestillings- og diskrimineringsnemndas hjemmeside, vedtak 26. februar 2009
 Høyesterett. Dom 5. mars 2014.
 Dag Herbjørnsrud (4. september 2023). "Det du ikke fikk vite om Ali Farah (1970-2023)." Utrop. Besøkt 6. september 2023.

Kategori:Ambulanse
Kategori:Rasisme
Kategori:Hendelser i 2007
Kategori:2007 i Norge