Kinlochleven

Kinlochleven (skotsk-gælisk: Ceann Loch Lìobhann) er en landsby i distriktet Lochaber i regionen Highland i Skottland. Den ligger i østenden av viken Loch Leven. I nord ligger fjellgruppen Mamores og mot sør ligger fjellene som flankerer Glen Coe. Landsbyen har blitt et svært populært stoppested for fotturister som går West Highland Way. Kinlochleven har et beregnet antall innbyggere på 760 for 2020.«Mid-2020 Population Estimates for Settlements and Localities in Scotland» . National Records of Scotland. 31 mars 2022

Landsbyen ble dannet fra to tidligere separate små samfunn: Kinlochmore nord for elven Leven i Inverness-shire og Kinlochbeg sør for Leven i Argyll. Sammenslåingen etter byggingen av et aluminiumsverk og tilhørende boliger for de ansatte. Prosessanlegget ble drevet av et vannkraftverk som ligger i fjellene ovenfor, «History», Kinlochleven.co.uk. Arkivert fra originalen den 19. desember 2011. og gjorde Kinlochleven til den første landsbyen i verden som hadde hvert hus koblet til elektrisitet, og skapte uttrykket «The Electric Village». «About Ben Nevis in Fort William Scotland», Visit Fort William

 Smelteverk 
Arbeidet med demningen og vannforsyningssystemet begynte i 1905 og ble fullført i 1907. Det vannkraftverk ble konstruert for British Aluminium Company og ble designet av ingeniørbrødrene Patrick og Charles Meik. Sjefsassistenten som var den bosatt ingeniør på prosjektet var en ung William Halcrow.«Kinlochleven Community Trust, Argyll, Highlands of Scotland», Kinlochleven.co.uk Ordningen innebar bygging av en gravitasjonsdam som er over 914 m lang (den lengste i det skotske høylandet) og 27 m høy, og skapte vannreservoaret Blackwater Reservoir. Den ble bygget i en høyde på over 305 m i ulendt og nesten utilgjengelig terreng, og innebar bygging av rundt 6 km betongakvedukt og nesten 13 km med stålrør. Det har blitt beskrevet som den siste store frambringelsen av tradisjonelt anleggsarbeid hvis aktiviteter i bygging av kanaler og jernbaner satte et uutslettelig preg på den britiske landsbygda.«Blackwater Reservoir», Place and See

Byggingen av Blackwater-demningen og det tilhørende aluminiumsverket ble omtalt i romanen Children of the Dead End (1914) av Patrick MacGill som jobbet med prosjektet som anleggsarbeider.MacGill, Patrick (1914): Children of the Dead End: The Autobiography of a Navvy (London: Herbert Jenkins 1914; Edinburgh: Birlinn 2000, Edinburgh : Birlinn Limited, 2022, ISBN 978-1-78027-764-6 Noen hendelser i boken var basert på faktiske karakterer og hendelser på Blackwater; for eksempel en morgen hamret en arbeider hakken inn i en stein, og traff utilsiktet en nedgravd sprengladning som sendte hakken inn i nakken hans og drepte ham. Denne hendelsen ble registrert som en hendelse med en mann fra Inverness i april 1908.Hutton, Guthrie (2012): Old Kinlochleven . Catrine, Ayrshire: Stenlake Publishing. ISBN 9781840336030. s. 11.

British Aluminium Company ble slått sammen i 1982 med det kanadiske selskapet Alcan for å danne britiske Alcan. I november 2007 ble britiske Alcan kjøpt opp av Rio Tinto og ble Rio Tinto Alcan.Rio Tinto

I sine tidlige dager sysselsatte aluminiumsanlegget rundt 700 personer. Selv om den produserer aluminium av høyeste kvalitet, dens mengde sammenlignet med moderne amerikanske smelteverk for lite, og anlegget ble stengt i juni 2000.[3] Det tilhørende vannkraftverket ble omgjort til en generell kraftstasjon knyttet til sentralnettet.

 Severdigheter 
Ice Factor er byens mest kjente severdighet og er verdens høyeste innendørs isklatresenter. I tillegg til klatreveggen av is, finnes det flere andre vanlige klatrevegger med forskjellig vanskelighetsgrad. Inne i Ice Factor finner man også en bistro og en kafeteria.

Naturen rundt Kinlochleven er det de fleste turistene valfarter for å oppleve. Med sin nærhet til det mektige Glen Coe i sør, og fjellveien til Fort William nordover, er valgene mange.

 Referanser 

Eksterne lenker
 Kinlochleven
 The West Highland Way
 The Ice Factor

Kategori:Byer i Highland