Sindelfingen

mini|Fontenen på torget

Sindelfingen er en by i Tyskland i delstaten Baden-Württemberg med rundt 60 000 innbyggere. Byen ligger omtrent 15 km sørvest for Stuttgart. Hvis en begynner i øst grenser  byen til Stuttgart, Leinfelden-Echterdingen (Landkreis Esslingen) så vel som Böblingen, Aidlingen, Grafenau, Magstadt og Leonberg (alle Landkreis Böblingen). Byen glir faktisk i ett med Böblingen.

Økonomien i byen er hovedsakelig basert på bilindustrien, særlig fabrikken Daimler AG. I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt. 

 Geografi 
Sindelfingen ligger utenfor den nordøste randen av den øvre „Gäu“ sør for naturreservatet Glemsskogen mellom elven Schwippe som har sitt utspring i byen, og Sommerhofenbekken. 
Den høyeste punktet til Sindelfingen ligger på 532m, den laveste på 409m over havet.

 Bystruktur 
Sindelfingen består av den egentlige byen så vel som de to bydelene Maichingen og Darmsheim som ble tilknyttet i 1971. For tiden oppstår en ny bydel, den såkalte „Flugfeld“ (flyplass). Flugfelden er et fellesprosjekt mellom Sindelfingen og Böblingen.

I kjernebyen er det noen boligområder som har egne navn som Spitzholz, Eichholz eller Hinterweil. 

 Historie 

Omkring 1065 ble grunnlagt et kloster av Graf Adalbert (II.) som ble nevnt for første gang i 1155 som „praepositura in Sindelvinga“. I 1476 ble grunnlagt et nytt kloster i Tübingen som fikk mest av eiendommen til Sindelfingen. Av eiendomsrestene ble grunnlagt Augustiner-klosteret som ble oppløst i 1535.

Som svaret på bygrunnlegelsen til Böblingen i 1250 fulgte Sindelfingens bygrunnlegelse i 1263. Allerede før bymuren var ferdig, innbyggerne til Böblingen angrep Sindelfingen som gjorde av den to nabobyene store rivaler. Men Sindelfingen ble en ubetydelig by for lang tid.

På 1800-tallet ble Sindelfingen en betydelig veverby. I 1900-årene fulgte en stor økning av industrien. I 1914 bosettes seg Daimlerverket i Sindelfingen. Sindelfingen vokste til en betydelig industriby. Derfor ble byen sterkt ødelagt i løpet av den andre verdenskrig. Byen som hadde et innbyggerantall av 8500 til krigsavslutningen, passerte 20 000 innbyggere i 1957. Dette medført t byen ble: „Große Kreisstadt“.

Under regionsreformen i 1971 byen oppnådde byen dagens utstrekning. I 1990 var Sindelfingen vertsby for tiende „Landesgartenschau Baden-Württemberg“. 

 Religion 
Sindelfingen var opprinnelig del av bispedømmet Konstanz

Da byen hørte til Württemberg siden 1300-årene, ble byen
protestantisk under hertug Ulrich i 1535 som følge av reformasjonen. Hovedkirken er Martinskirken, en av den eldste kirkene til landet (ordinasjonen i 1083).
Alle fire menigheter danner den protestantiske helmenigheten Sindelfingen.
Etter reformasjonen katolikker er i Sindelfingen siden enden av 1800-årene. Den første katolske kirken er kirken „Zur Heiligsten Dreifaltigkeit“ som ble bygd i 1952.

I Sindelfingen er det også organiserte menigheter tilhørende blant annet De frie evangeliske forsamlinger, Medodistkirken, Baptistsamfunnet, Den nyapostoliske kirke og et kristnet tyrkisk samfunnet (Türkçe Konusan Kilise Toplulugu).
Mange Sindelfingenborgere tilhører ikke-kristne trossamfunn. De meste er muslimer, som i mellomtiden har en egen moské.

 Tilknyttet byer 
 1. september 1971: Darmsheim
 1. desember 1971: Maichingen

 Befolkning 
Innbyggertallene ble bedømt, resultatene til folketellinger (*) eller statistiske data. Alle tallene siden 1871 fra „Statistisches Landesamt
Baden-Württemberg“.
 År Innbyggere 1500  ca. 1000 1600  ca. 1400 1702  1402 1803  2981 1850  4310 1861  3804 1. desember 1871 *  3704 1. desember 1880 *  3934 1. desember 1890 *  4239 1. desember 1900 *  4291 1. desember 1910 *  4589 16. juni 1925 *  5394 16. juni 1933 *  6986 År Innbyggere 17. mai 1939 *  8.465 1946  10.027 13. september 1950 *  11.448 6. juni 1961 *  26.127 27. mai 1970 *  40.785 31. desember 1975  54.134 31. desember 1980  54.808 27. mai 1987 *  57.005 31. desember 1990  58.805 31. desember 1995  59.435 31. desember 2000  60.843 30. september 2004  61.347 31. desember 2005  60.843 

 Politikk 
 Byrådet 
Byrådet består av 45 representanter siden den siste valget på 13. juni 2004.

 Borgermester 
Den første borgermesteren til landsbyen, den såkalte „Schultheiß“, ble navnet i 1255. I 1271 ble navnet en Schultheiß til byen. Siden 1930 den første mannen i byen ble kalt „Bürgermeister“. På 1. februar 1962 Sindelfingen ble „Große Kreisstadt“ og så ordføreren blir nevnet „Oberbürgermeister“. Denne blir valgt for åtte år. 

Ordfører siden 1819
 1819–1826: Johann Friedrich Dinkelacker
 1826–1832: Johann Breuning
 1832–1849: Christian Immanuel Conz
 1850–1895: Johann Gottfried Frank
 1895–1932: Wilhelm Hörmann
 1932–1945: Karl Pfitzer
 1945–1946: Werner Häring
 1946–1977: Arthur Gruber
 1977–1993: Dr. Dieter Burger
 1993–2001: Dr. Joachim Rücker
 Siden 2001: Dr. Bernd Vöhringer

 Våpen og flagg 
Sindelfingens våpen viser tre hjortehorn over et svart kors. Hjortehorn symboliserer tilhørigheten til Württemberg. Byflagget er svart-kvitt. Våpenet og flagget har en lang tradisjon.

 Vennskapsbyer 
 Schaffhausen (Sveits), siden 1952
 Corbeil-Essonnes (Frankrike), siden 1961
 Sondrio (Italia), siden 1972
 Dronfield, North East Derbyshire (Storbritannia), siden 1981
 Győr (Ungarn), siden 1989
 Torgau (Sachsen / Tyskland), siden 1988
 Chełm (Polen), siden 2001

Siden 1955 Sindelfingen står fadder til fordrevne fra byen Würbenthal i Sudetenlandet.

 Økonomi og infrastruktur 
Sindelfingen er preget av bilindustrien, særlig Daimler AS. Med rund 33000 arbeidere driften er konsernets største på jorden.
I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt her.
Stadtwerke Sindelfingen GmbH som er 37,4% byeid, gjør energien og vannet.
 Trafikk 
Sindelfingen ligger nærmest motorveien A 81 (Würzburg–Gottmadingen) som krysser seg med A 8 nordøst i byen. Dessuten har Sindelfingen tilknytning til forbundsveien B 464 (til Reutlingen) og B 14 (til Stuttgart).
Sindelfingen har ikke regelmessige jernbaneforbindelser. Fra 2010 skulle kjøre den nye S-banen S60 (S-banen Stuttgart) med stoppesteder i Sindelfingen og bydelen Maichingen. For tiden er det to stoppesteder på området til Böblingen (S1 stoppested Goldberg og stasjonen Böblingen for regionale tog) som er fort oppnåelig fra Sindelfingen. S-banene og bussene er del av VVS (Verkehrsverbund Stuttgart / trafikkforbundet Stuttgart). 
Lufthavnen Stuttgart er også fort oppnåelig med S-banen eller bilen.

 Kultur, severdigheter og gastronomi 
 Museer 
 Det gamle rådhuset til bydel Maichingen huser „galleriet til byen Sindelfingen“ og det middelse rådhuset til Sindelfingen huser „Lütze-museet“, som har åpnet i 1990
 Sindelfingens historie kann ble fulgt i „bymuseet“, som er i det gamle rådhuset fra 1478 og det salthuset (1592) (fri inngang). I salthuset er også den würbenthaler hjemstedstua.
 Den „gamle veveriskolen“ har fått plass til et vevermuseet.
 Siden 1994 er det „huset til historien til IBM-databehandlingen“ huset i en gammel IBM-fabrikk.
 Byverk 
Den gamle rådhuset og Martinskirken (1083) er kjennetegn til byen. Annet severdigheter er:

 Det middelse rådhuset ved „Marktplatz“ (torget)
 „Kurze Gasse“ (kort smug) med bindigsverkhus
 Gammel kirkegården (bak biblioteket)
 Klostersjø
 Forhenværende Landesgartenschau (hageutstilling) (med liten banen i Sommerhofen-Park)
 Svømmehallen og friluftsbadet 
 Goldbergtårnet
 Fuglbeskyttelse-og-informasjon-sentrumet (VIZ) ved friluftsbadet (fri inngang)
 Tårnet Sindelfingen-Steige
 Tårnet Sindelfingen-Eichholz
 Vennskapsbrønnen på „Marktplatz“  (ble formt fra Bonifatius Stirnberg. Rundt en stor Pegasus-brønn ble stil topp seks små brønner som symboliserer den seks vennskapsbyene. Figurene er bevegelig.
 Fotgjengeroverganger av carrara-marmor i „Ziegelstraße“ (teglsteingate).
 Sporthall „Glaspalast“ fra Günter Behnisch (1977).

 Fritid og sport 
 Badesentrum Sindelfingen
 Den liten banen i Sommerhofen-Park (kjører søndags, fra april inntil september)
 Glaspalast – Sporthall med 200-m-tartan-løpebanen, 2 judohaller, 8 bowlingbaner, trenings- og gymnastikkrom.

 Regelmessige arrangementer 
 Den internasjonale gatefesten på den tredje junihelgen er en av den største gatefesten i Europa. Tre døgn med danser, folklore og selvfølgelig delikatesser.
 En internasjonal friidrett-hallmeeting i Glaspalast på årets begynnelse. 1994 verdensrekord  i 7,3 s på 60 m hekkeløpet (Colin Jackson)
 På årets begynnelse den verdenskjente Mercedes-Benz-Junior-Cupen 
 Foreninger 
 VfL Sindelfingen; dennes kvinnelig fotballag kjemper i den 2.BL Syd.
 Billard-Club Sindelfingen (BCS) som kamper i 1. Bundesliga; den 14.1e verdensmesteren Oliver Ortmann spiller for Sindelfingen.
 Personligheter 
 Æresborgerer 
Disse personene er æresborgerne av Sindelfingen:
 1918: Mina Zweigart, firma Zweigart
 1946: Wilhelm Hörmann, ordfører
 1951: Dr. Wilhelm Haspel, direktøren i Daimler-Benz
 1963: Dr. Wilhelm Langheck, direktøren i Daimler-Benz
 1963: Arthur K. Watson, presidenten i IBM
 1970: Karl Hummel, kommunestyre
 1975: Ernst Schäfer, kommunestyre

 Sønner og døtre 
 ved 1444, Johannes Widmann (i Maichingen), † 31. desember 1524 I Pforzheim, legen til hertugen “Eberhard im Bart“ og til hertugen [[Ulrich
(Württemberg)|“Ulrich von Württemberg“]]
 1806, 6. juni, Ottmar Friedrich Heinrich Schönhuth, † 6. februar 1864 i Edelfingen (i dag Bad Mergentheim), prest og historiker
 1820, 26. november, Friedrich Heise, † 22. juli 1866 i Stuttgart-Bad Cannstatt, tysk komikker
 1941, Lutz Ackermann, tysk billedhogger
 1941, 30. juni, Wolfgang Hermann Körner, tysk forfatter
 1948, 6. april, Friederike Roth, tysk forfatter
 1965, Heidrun Gärtner, tysk skuespiller
 1966, Uwe Spinder, tysk kabarettist
 1966, 20. november, Oliver Hasenfratz, † 14. november 2001 i Berlin, tysk skuespiller
 1984, 9. september, Susanne Stadlmüller, tysk kunstløper
 Videre personligheter 
Personligheter som levde i Sindelfingen
 Wilhelm Friedle, direktøren til Daimler-Benz i Sindelfingen inntil 1935 brakte samlebåndet til Tyskland 
 Gustl Hohenstein, byggeren til „Häuser der Konfektion“ og messen Sindelfingen
 Roland Emmerich, Hollywood-regissør; vokste opp i Sindelfingen 
 Referanser 

 Litteratur 
 Württembergisches Städtebuch; Band IV delband Baden-Württemberg
Band 2 fra "Deutsches Städtebuch“. Handbuch städtischer Geschichte – Im
Auftrage der Arbeitsgemeinschaft der historischen Kommissionen og med hjelp av
den „Tyske Städtetagen“, den „Tyske Städtebunden“ og
den „Tyske Gemeindetagen“, uttgav fra Erich Keyser, Stuttgart, 1961
 Lorenz, S., Scholz, G. (Hg.): Böblingen. Vom Mammutzahn zum
Mikrochip. Filderstadt 2003 (ISBN 3-935129-09-2)
 Hermann Weisert: Sindelfingen im Wandel der Zeit. Röhm Verlag,
Sindelfingen 1988
 Stadt Sindelfingen (Hrsg), Dorothee Ade-Rademacher, Reinhard
Rademacher: Reich an Vergangenheit. Römer und Alamannen in
Sindelfingen. Sindelfingen 2004 (Schriftenreihe des Stadtarchivs
Sindelfingen, Band 6), ISBN 3-00-014744-6
 Thomas Knopf: Das römische Sindelfingen. Konrad Theiss Verlag,
Stuttgart 2000 (Materialhefte zur Archäologie in Baden-Württemberg,
Band 55), ISBN 3-8062-1497-2
 Beck, Alfred: Chronik von Darmsheim, Böblingen 1930 (ny opplage 2003)

 Eksterne lenker 

 „Sindelfingen ohne Barrieren“ prosjektet til Stiftsgymnasium Sindelfingen 

Kategori:Byer i Baden-Württemberg
Kategori:Bosetninger første gang omtalt i 1133
Kategori:Byer grunnlagt i 1274