Gråhubro

Gråhubro (Ketupa lacteus) er en monotypisk rovfugl i gruppen Ketupa og inngår i gruppen Bubonini i uglefamilien (Strigidae). Arten er «Afrikas største ugle» og regnes som livskraftig.

 Taksonomi 
miniatyr|venstre|Gråhubro i flukt.
Gråhubro tilhører en gruppe på ni ørneugler (Bubonini) som tidligere ble regnet til slekten Bubo (hubroer), men etter en molekylær fylogenetisk studie fant man ut at gruppa da utgjorde ei parafyletisk gruppe, så ni av artene ble flyttet til slekten Ketupa (fiskeugler). 

De ni uglene som ganske nylig ble flyttet hit har navneendigen -hubro i det norske populærnavnet, mens de opprinnelige artene i denne gruppa har navneendigen -fiskeugle.

 Biologi 
miniatyr|venstre|
Gråhubro er Afrikas største ugleart. Den blir 60–65 cm lang. Hannen veier cirka , mens hunnen blir ganske mye større og veier cirka . Vingespennet utgjør normalt cirka 140–164 cm.

Arten er lett gjenkjennelig på sine tydelige mørke øretufser. Ansiktsskiven er off-white og kantet med svart. Oversiden er gråbrun, med noen hvite partier på skulderfjær og vingedekker. Vingefjær og hale er båndet i mørk og lys brun. Undersiden er hvitaktig med fine, mørke gråbrune vermikulasjoner, mørkest på øvre brystet. Tars og tær er helt fjæret. Iris er mørk brun og øyelokkene er iøynefallende rosa. Vokshuden er blågrå og nebbet blek kremhornfarget med svarte børster ved basen. klørne er mørkebrune med svarte spisser. Ungfuglen har kropp og hode gråbrunt med brede bånd, mindre tydelig ansiktsskive og mindre øretufser.

Arten har en spredt utbredelse i tropiske områder av Afrika. Den finnes fra sørlige Mauritania og sentrale Mali, østover til sentrale Sudan, Eritrea og Somalia, og sørover til Sør-Afrika.

Gråhubroen trives i åpne tornerike savanner og halvørkenområder med spredte trær. Den forekommer også i elvenære områder med bestander av store trær, ofte i tilknytning til savanne. Arten finnes i små skogfragmenter, åpen skog, høy og fuktig skog samt bestander av eksotiske trær. Den er imidlertid fraværende i tett skog og i helt bare ørkenområder. I Vest-Afrika ser det ut til at den foretrekker elvenære habitater. Utbredelsen strekker seg fra havnivået opp til  i Etiopia og Somalia, og helt opp til  i Kenya og Tanzania.

Arten er standfugl, selv i tørre områder, og viser bare begrenset lokal spredning av ungfugler. En ringmerket unge ble observert 24 km fra redet da den var 9 måneder gammel.

Gråhubroen er hovedsakelig aktiv i skumringen og om natten, men det finnes dokumenterte tilfeller der den har drept byttedyr som passerer under hvileplassen dens på dagtid. Den er nysgjerrig av natur og tiltrekkes av enhver uro i omgivelsene. Den jakter fra en sitteplass, og glir ned for å fange byttet og dreper det med sine kraftige føtter, lange klør og store slagkraft. Noen ganger jager den opp byttet i lav, søkende flukt. Den kan også styrte inn i lauvverket etter sovende fugler eller trelevende pattedyr, vasse ut i vann for å fange fisk, og fange flygende insekter ved å gripe dem med føttene. I noen tilfeller har den blitt observert mens den jakter på bytte som blir tiltrukket av kunstig lys.

Gråhubro bygger reir i mars-april, i tørketiden i Afrika. Den tar gjerne i bruk hule trær eller et gammelt reir fra en annen fugl. Hunnen legger to egg og ruger i 38 dager. Hannen jakter på mat for begge. Den første ungen som kommer ut av egget, er den som først får mat, og om det ikke er mye mat, blir det bare den som får noe. Om det er rikelig, vil begge ungleungene bli foret. De kan forlate reiret etter ni uker, men mange vil holde seg med foreldrene i opp til tre måneder, helt til september.

 Inndeling 
Inndelingen følger Birds of the World. Norske navn på artene følger Artsdatabanken.

 Strigiformes, ugler
 Strigidae, uglefamilien 
 Striginae, (egentlige ugler)
 Bubonini, (ørneugler)
 Bubo, hubroer
 Scotopelia (flodugler)
 Ketupa (fiskeugler)
 K. poensis, småhubro
 K. leucostictus, billehubro
 K. lactea, gråhubro (monotypisk)
 K. shelleyi, herkuleshubro
 K. blakistoni, nordfiskeugle
 K. ketupu, malayfiskeugle
 K. zeylonensis, brunfiskeugle
 K. flavipes, rustfiskeugle
 K. coromanda, braminhubro
 K. nipalensis, skoghubro
 K. sumatrana, malayhubro
 K. philippensis, rusthubro

 Referanser 
BirdLife International. 2024. Bubo lacteus. The IUCN Red List of Threatened Species 2024: e.T22688986A264041652. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2024-2.RLTS.T22688986A264041652.en. Accessed on 03 May 2025.

Holt, D. W., R. Berkley, C. Deppe, P. L. Enríquez, J. L. Petersen, J. L. Rangel Salazar, K. P. Segars, K. L. Wood, and J. S. Marks (2023). Verreaux's Eagle-Owl (Ketupa lactea), version 1.2. In Birds of the World (N. D. Sly, Editor). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.veeowl1.01.2

Syvertsen, P. O., Ree, V., Hansen, O. B., Syvertsen, Ø., Bergan, M., Kvam, H., Viker, M. & Axelsen, T. 2008. Virksomheten til Norsk navnekomité for fugl (NNKF) 1990-2008. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forening. www.birdlife.no (publisert 22.5.2008). Besøkt 2016-04-10

Syvertsen, P.O., M. Bergan, O.B. Hansen, H. Kvam, V. Ree og Ø. Syvertsen 2017: Ny verdensliste med norske fuglenavn. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider: http://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/om.php

Syvertsen, P. O., Bergan, M., Hansen, O. B., Kvam, H., Ree, V. & Syvertsen, Ø. 2020. Norske navn på verdens fugler. Norsk Ornitologisk Forenings hjemmesider. URL: https://www.birdlife.no/fuglekunnskap/navn/

Winkler, D. W., S. M. Billerman, and I. J. Lovette (2020). Owls (Strigidae), version 1.0. In Birds of the World (S. M. Billerman, B. K. Keeney, P. G. Rodewald, and T. S. Schulenberg, Editors). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.strigi1.01

 Eksterne lenker 


Kategori:Ugler
Kategori:Fugler formelt beskrevet i 1820
Kategori:Dyr formelt beskrevet av Coenraad Jacob Temminck