Roberto Bellarmino

Roberto Bellarmino, alle dåpsnavn Roberto Francesco Romolo (født 4. oktober 1542 i Montepulciano i Toscana i Italia, død 17. september 1621 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Liv og virke
 Bakgrunn
Han var på morssiden en nevø til pave Marcellus II, og stammet fra en fattig adelsfamilie, faren var Vincenzo Bellarmino og moren Cinzia Cervini. Som gutt lærte han seg Virgil utenat ogakrev dikt på italiensk og latin. En av hans hymner, om Maria Magdalena, er blitt medtatt i Breviarium Romanum.

Jesuitt, prest
Han ble medlem av jesuittordenen og studerte ved det da helt nyopprettede Collegio Romano i Roma fra 1560 til 1563, og deretter i Firenze, Mondovì, Padova og Leuven, der han også underviste til 1576. Han ble presteviet i 1570 i Gent. 

I universitetet i Leuven veiledet Bellarmino nordmannen Laurits Nilsson som her tok navnet Laurentius Nicolai Norvegus (også kjent som Klosterlasse). Norvegus var fram til 1622 en av lederne for motreformasjonen i Nord-Europa, og i dette arbeidet betydde Bellarmino mye for ham.

Pave Gregor XIII bad i 1576 Bellarmino om å undervise i polemisk teologi på Collegio Romano; han viet elleve år til dette og skrev samtidig Disputationes de Controversiis Christianae Fidei adversus hujus temporis hereticos, som var datidens mest fullstendige arbeid skrevet til forsvar for den katolske tro mot protestantiske angrep. Han var spiritual ved Collegio Romano fra 1588. Fra hans undervisning av jesuittlekbrødre og studenter utsprang hans Dottrina cristiana breve (en liten katekisme for barn), og en voksenkatekisme beregnet for lærere, Dichiarazione piu copiosa della dottrina cristiana. Begge verker var i bruk i århundrer.

På denne tiden var han skriftefar for Aloysius Gonzaga frem til han døde i 1591; mange år etter lyktes det ham å fremme saligkåringen av denne unge jesuitten.

På oppfordring av pave Klemens VIII skrev han en liten katekisme om den katolske tro som i 2007 fortsatt var noe i bruk i Italia.

I 1590 ledsaget han kardinal Enrico Caetani som teolog på diplomatisk oppdrag til Frankrike for å forvarer den katolske kirkes interesser under borger- og religionskrigene der. Han var medlem av kommisjonen for den endelige versjon av Vulgatabibelen, og skrev dets forord som går under navnet Sixto Clementine i 1592. Han var rektor for Collegio Romano i 1592-1594, provinsial for den napolitanske jesuittprovins 1594-1597, teolog for pave Klemens VIII 1597-1599. I 1597 ble han også utnevnt til eksaminator av biskoper og konsultor for inkvisisjonskongregasjonen. Hans hovedoppgaver hva gjaldt biskopen var knyttet til utnevnelser, deres bostedsforpliktelser og deres forflytninger.

Kardinal
Han ble kreert til kardinal 3. mars 1599 av pave Klemens VIII, med Santa Maria in Via som tittelkirke. Senere vekslet han til Santa Prassede. Som kardinal og i embeds medfør var han involvert i en rekke av tidens teologiske kontroverser, som for eksempel rundt teologien til pater Luis Molina.
Erkebiskop av Capua
I 1602 ble han utnevnt til erkebiskop av Capua. Han ble bispeviet av pave Klemens VIII den 21. april 1602; medkonsekrerende var kuriekardinal Camillo Borghese og kardinal Alfonso Visconte C.O., erkebiskop av Spoleto.

Han deltok i de to konklavene i år 1605. Samme år ble han kalt tilbake til Roma av den nye pave, og han gikk som erkebiskop av Capua. 

I 1606-1607 var han Vatikanets ekspert i en teologisk kontrovers mellom Pavestolen og republikken Venezia. Mellom  1607 og 1609 var han også involvert i en kontrovers med kong Jakob I av England, og senere med William Barclay og Roger Widdrington. Han var blant de teologer som ble konsultert vedrørende Galileo Galileis heliocentriske teori da den først utløste kontroverser i Roma i 1615.Bellarmine's letter of 12 April 1615 to Foscarini, translated in 

Han var camerlengo for kardinalskollegiet fra 1617 til 1618. Han holdt hele tiden vennlig brevkontakt med Galileo, og det ble han som i 1621 gav den formelle admonitio til Galileo og tok i mot hans underkastelse.

Han deltok i konklavet i 1621. Senere ble han prefekt for Rituskongregasjonen og så for Indekskongregasjonen.

Helligkåring
Bellarmin ble saligkåret i 1923, helligkåret i 1930, erklært for kirkelærer i 1931 og utpekt til vernehelgen for kateketene.

I 1933 ble kirken San Roberto Bellarmino i Roma grunnlagt etter hans helligkåring.
 Episkopalgenealogi 
Hans episkopalgenealogi er:

 Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
 Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
 Pave Julius II (1443-1513) *1481
 Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
 Pave Leo X ( 1475-1521) *1513 
 Pave Paul III (1468-1549) *1519
 Kardinal Francesco Pisani (1494-1570) *1527
 Kardinal Alfonso Gesualdo di Conza (Gonza) (1540-1603) *1564
 Pave Klemens VIII (1536-1605) *1592
 Kardinal Roberto Bellarmino (1542-1621) *1602 www.catholic-hierarchy.org bella.html, lest 2. desember 2022

 Referanser 

Eksterne lenker
 The Cardinals of the Holy Roman Church

Kategori:Italienske kardinaler
Kategori:Italienske katolske biskoper
Kategori:Linjen Rebiba
Kategori:Italienske jesuitter
Kategori:Inkvisitorer
Kategori:Italienske helgener
Kategori:Kirkelærere
Kategori:Italienske katolske teologer
Kategori:Personer fra Montepulciano