Leirvik hjelpefengsel

Leirvik hjelpefengsel er et tidligere fengsel på Leirvik på Stord, oppført i 1864 som distriktsfengsel for Sunnhordland. Fengselet var i drift fram til 1965, og huset i perioden både varetekts- og straffanger.

Etter nedleggelsen stod bygningene uten fast bruk før de senere ble tatt i bruk til kulturformål og omgjort til hotell.

Bakgrunn
Som resultat av fengselsloven av 1857 ble det satt standardiserte krav om mer mer human kriminalomsorg og eneceller. Halsnøy kloster fungerte på denne tiden som fangehus for den sørlige delen av fylket, men arresten fra 1700-tallet tilfredsstilte ikke lenger de nye kravene.

På oppdrag fra staten utarbeidet arkitektene Heinrich Ernst Schirmer og Friedrich Wilhelm von Hanno en serie med typetegninger for fengsler med ulik størrelse, fra 8 til 40 fanger. Det var kort vei fra dom til fengsel ettersom loven krevde at byggene skulle inneholde de tre funksjonene cellefengsel, rettslokale og familiebolig for justisvaktmester. Justisvaktmesteren tilsvarer inspektør i dagens fengsler (per 2001).

Fengselsdrift
Daværende Søndre Bergenhus amt bestemte at fylket skulle bygge to nye distriktsfengsel – et på Voss og et på Leirvik. I 1864 flyttet arrestforvareren med familie fra klosteret og inn i nye Lervigs Distriktsfængsel. 

Utgangspunktet for fengselet på Stord var Schirmer og von Hannos tegninger. Ansvarlig arkitekt for utbyggingen var Franz Wilhelm Schiertz, som også var ansvarlig for Bergen kretsfengsel. Fengselet med elleve celler. Rettsbygningen ble oppført årene 1863–64 og var den gang plassert litt utenfor sentrumskjernen. Begge byggene var på to etasjer pluss kjeller og loft. Ved fengselet som delvis ble drevet som arbeidsleir lå det opprinnelig også fjøs, åker og eng.

De innsatte besto for det meste av fattige som hadde gjort seg skyldige i tyveri, tigging eller konkubinat. Flere av de innsatte kvinnene hadde med seg barna sine i soningen og noen av dem fødte barn i fengselet, som i praksis også måtte driva sosialomsorg. Et av fengselsbarna var forfatteren Jean Føyen.

I perioder, særlig tidlig på 1920-tallet, var det liten tilgang på fanger, og fengselet var da i praksis stengt i kortere perioder. Fra 1936 og frem til fengselsdriften opphørte i 1965, ble fengselet ledet av vaktmester Bertinius «Tinus» Larsen, som ga anlegget et rykte for relativt milde soningsforhold. Etter andre verdenskrig ble fengselet i stor grad brukt til soning av promilledommer, og mange innsatte kom fra Bergensområdet. Fengselsdriften opphørte endelig 1. mai 1965.

Nyere tid
I 1981 overførte staten fengselet og rettsbygningen til Stord kommune. Kommunen overdro deretter eiendommen til Postverket, som vurderte rivning av bygningene for å gi plass til et nytt postbygg på Leirvik. 

Planene utløste imidlertid sterke reaksjoner fra lokale kulturpersoner, som tok til orde for bevaring av bygningene. Protestene fikk støtte fra både Riksantikvaren og det regionale museet, og førte til at kommunen valgte å verne anlegget. Som følge av dette ble rivingsplanene skrinlagt, og Postverket restaurerte i stedet bygningene og tok dem i bruk som utstillingslokaler og kulturbygg fra 1991. 

I 1997 ble bygget solgt til arkitektene Holmedal og Husum, som leide ut kjelleren i begge bygningene og 1. etasje i rettsbygningen til restaurantdrift i perioden 2000 til 2018, blant andre Fengselet Mat og Vinkjellar.

I 2021 ble byggene restaurert og gjort om til et hotell, der de tidligere fengselscellene er gjort om til hotellrom.

 Galleri 

 Litteratur 

 2023: Hundre år i fengsel : historia om Leirvik distriktsfengsel/hjelpefengsel 1864-1965, Ove Olderskjær

 Referanser 

Eksterne lenker


 Bygningsvernplan for Stord kommune 2009

Kategori:Byggverk i Stord
Kategori:Fengsler i Norge