Etos

Krigens etos
Jeg vil alltid sette oppdraget først.
Jeg vil aldri akseptere nederlag.
Jeg vil aldri slutte.
Jeg vil aldri forlate en fallen kamerat.

Etos er begrep avledet fra gresk ethos, «karakter, sedvane, skikk»,«etos», NAOB og referer spesielt til et menneskes moralske karakter og livsholdning. Det kan også være særpreget og idealene til en kultur, et samfunn, en ideologi og liknende, og henviser til balansen mellom forsiktighet og lidenskap.«Ethos», Merriam-Webster 

Antikkens grekere brukte også dette ordet for å referere til musikkens kraft til å påvirke følelser, atferd og til og med moral.Weiss, Piero (1984): Music in the Western World: A History in Documents, ‎ Schirmer Books, ISBN  978-0028729107; s. 1. Tidlige greske fortellinger om Orfeus viser denne ideen på en overbevisende måte. Ordets bruk i retorikken (talekunsten) er nært basert på den greske terminologien brukt av Aristoteles i hans konsept om de tre kunstneriske bevisene eller måtene i overtalelser ved siden av patos (fornuftig framstilling) og logos (lidenskapelig sinnsbevegelse). Det gir æren til taleren, eller taleren tar æren.Aristoteles: Retorikken (I.2.5) ved Øivind Andersen (1995): I retorikkens hage, s. 37. Se Aristoteles’ retoriske bevismidler.

 Etymologi og opprinnelse 
Ethos (ἦθος, ἔθος; flertall: ethe, ἤθη; ethea, ἤθεα) er et gresk ord som opprinnelig betyr «vanlig sted»«ethos (n.)», Online Etymology Dictionary (som i ἤθεα ἵππων «hesters oppholdssted»,Homer: Illiaden, 6.511, 15.268 Proscurcin, Pedro (2014): Der Begriff Ethos bei Homer: Beitrag zu einer philosophischen Interpretation, Universitätsverlag Winter, ISBN 978-3825363390; s. 162–163. «skikk, sedvane», tilsvarende latinsk skikk.

Ethos danner roten til ethikos, ἠθικός, som betyr «moral», «som viser moralsk karakter». Aristotles: Nicomachean Ethics, Book 2 (1103a17) Som adjektiv i intetkjønn flertallsform ta ethika.

 Nåværende bruk 
I moderne bruk betegner etos disposisjon, karakter eller grunnleggende verdier som er særegne for en spesifikk person, folk, organisasjon, kultur eller bevegelse. For eksempel skrev den engelske poeten og kritikeren T.S. Eliot i 1940 at «den generelle etos til menneskene som de må styre, bestemmer politikernes oppførsel».Eliot, T.S. (1940): The idea of a Christian society, s. 25 Tilsvarende skrev historikeren Orlando Figes i 1996 at i Sovjet-Russland på 1920-tallet «dominerte kommunistpartiets etos alle aspekter av det offentlige liv». Figes, Orlando (1996): A people's tragedy: the Russian Revolution, 1891–1924, s. 682 I omtalen av filosofen Roland Barthes skrev Karin Gundersen at « skrivemåten ... «tonen» som uttrykker forfatterens ethos...»Gundersen, Karin (1989): Roland Barthes, s. 26.

Etos i retorikk
I retorikken blir etos (talerens egen autoritet og troverdighet) gjerne knyttet til logos (tanke, fornuft) og pathos (lidenskap, følelse) som til sammen utgjør de tre grunnleggende egenskapene som skal til for å virke overbevisende. 

Taleren må etablere etos fra begynnelsen. Dette kan kun innebære «moralsk kompetanse»; Aristoteles utvider imidlertid konseptet til å omfatte ekspertise og kunnskap.Smith, Craig R. (2004): «Ethos Dwells Pervasively: A Hermeneutic Reading of Aristotle on Credibility», The Ethos of Rhetoric, s. 2–5. Woerther, Frédérique (2007): L'èthos aristotélicien. VRIN, s. 21. For det meste er dette perspektivet på etos det som diskuteres mest av skoler og universiteter. Etos er etter hans syn begrenset av hva foredragsholderen og taleren sier. Andre kan argumentere at en talers etos strekker seg til og er formet av den generelle moralske karakteren og historien til til selve taleren — det vil si hva folk tenker om hans eller hennes karakter før talen i det hele tatt har begynt. Se Isokrates.

Ifølge Aristoteles er det tre elementer som vekker tillit hos en taler og får ham til å virke overbevisendeAndersen, Øivind (1995): I retorikkens hage, s. 36:
 Forstandighet (fronesis), som gjør at man framstår som en intelligent person.
 Dyd (arete), som gjør at man framstår som en moralsk god person.
 Velvilje (evnoia), som gjør at man framstår som en person med gode hensikter overfor sine medmennesker.

 Individuell etos 
En persons etos kan vise til en beskrivelse av karakter eller personlighet. «Å ha en sterk etos» kan brukes om en person med en klar moralsk holdning og et bevisst forhold til egen etikk. Det kan også brukes om en personlighet som har «utstråling» i form av trygghet og ro.

 En organisasjons etos 
En organisasjons etos handler gjerne om kulturen eller særpreget ved organisasjonen. For eksempel vil en god skole ha «en god etos for læring». Dette blir i organisasjonsteori ofte knyttet til det å være «en lærende organisasjon». 

Organisasjoner som er avhengig av kunder, eller et positivt publikum, kobler gjerne merkevarebyggingen til bygging av etos i betydningen rettskaffenhet, eller enkelt sagt «å ha et godt rykte». Samfunnsengasjement, strategisk valg av sponsorobjekt og andre reklamekampanjer er tiltak som kan bygge en positiv etos utad. I denne sammenheng dreier samfunnsutviklingen i at kulturelle og veldedige organisasjoner kan bidra.

Referanser

 Eksterne lenker 


Etos
Etos
Kategori:Greske ord og uttrykk
Kategori:Etiske konsepter