Tanberg

Tanberg (gnr. 38) er trolig den opprinnelige urgården i sitt område på Ringerike, en matrikkelgard i Norderhov som var egen herredskommune mellom 1837 og 1964, da det ble slått sammen med flere andre kommuner til den nye storkommunen Ringerike.

Noen har antydet at de to gamle matrikkelgårdene Tanberg og Hesleberg (gnr. 37) opprinnelig kan ha utgjort én gård, urgården Berg.

Tanberg var i sine glansdager høvdingsete for de mektige Tanbergmennene (av norr. Þornbærgsmænn), nevnt første gang i skriftlige kilder i et diplom datert 13. desember i 1304 i Bergen. Tanbergmennene hadde sterke kongelige relasjoner og makt og innflytelse langt utenfor Ringerike. De meste kjente av disse mennene var jarl og lendmann Alv Erlingsson den eldre (Álfr af Þornbergi), sønnen hans baron Erling Alvsson, og sønnesønnen hans Alv Erlingsson den yngre, også kjent som Mindre-Alv og kongens sysselmann i Sarpsborg, senere også opphøyet til jarl og greve av Sarpsborg. Mindre-Alv falt imidlertid i kongens unåde og ble drept i år 1290.

Etter dette nevnes bare en Halvard av Tanberg (Halvarðr à Þornbergi), som oppgis som et vitne i et middelalderdiplom datert 11. juli 1337, som omhandler Mariakirken i Oslos rettigheter til hogst i Veienmarka, av brensel og til ei mølle i Hønefossen (Veghini foss), tilhørende gården Veien (Veighini). Tilknytningen hans, om noen, til den opprinnelige Tanberg-ætta er imidlertid uavklart.

 Beliggenhet 
miniatyr|Utsyn fra Stavhella mot Norderhov kirke, Ringåsen, Steinssletta og Tyrifjorden med Holleia
Tanberg ligger i et kulturhistorisk landskap av nasjonal interesse. Dette er et fulldyrket slettelandskap, der de største og eldste gårdene typisk ligger på mindre høyder i landskapet. Området omfatter Steinsletta og lanskapet ved Norderhov kirke som stiger slakt og jevnt opp mot Tanberg­ i nord. Innenfor dette landskapet er det flere mindre åser og høydedrag, som er delvis skogkledde. I kulturhistorisk sammenheng har dette landskapet fått kulturminneidentiteten K478 av Riksantikvaren.

Tanberg har blitt delt flere ganger. Tanberg (gnr. 38/1) er hovedbølet etter det opprinnelig Tanberg, som beskrevet i sagalitteraturen og gamle historiske kilder. Gården ligger strategisk plassert og utgjør fortsatt et areal på {{formatnum:12456,81 daa}}, hvorav cirka 850 daa er dyrket mark og  er produktiv skog. Øvre Tanberg (gnr 38/153) eksisterer i dag kun som en mindre privat eiendom på snaut 6,5 daa. Plassen ligger ovenfor hovedbølet, tett opp mot Stavhella og Tanbergmoen. Dagens Nedre Tanberg (gnr. 38/4) ble i sin tid (på 1700-tallet) skilt ut fra Øvre Tanberg og utgjør er areal på 156,93 daa, hvorav cirka 98,85 daa er dyrket mark og 58,08 daa skog.

 Etymologi 
miniatyr|Dagens Nedre Tanberg (gnr. 38/4 i Ringerike kommune) er ikke synonym med det historiske Nedre Tanberg, men er mindre bruk skilt ut fra Øvre Tanberg på 1700-tallet.
På norrønt var navnet Þornbergi (i sagalitteraturen Thornberg). Det første leddet er þorn og betyr torn (som i tornebusk og tornekratt). Navnebetydningen er altså torneberget eller berg med tornekratt. Navnet uttales tradisjonelt tann'bær lokalt, og folk som bærer navnet og folk som bærer navnet har som regel skrevet seg skrevet seg Tandberg, med referanse til navnet på tidligere Tandbergs Radiofabrikk.

Tanberg nevnes også første gang i skriftlige kilder som Þornbærgi. Seinere dukker navnet opp i formene Þornberg, Þornsberg i 1337 (DN. VI brev 153), Þonberg i 1460 (DN. III brev 846), Tonberg i 1473 (DN. IX brev 366), Thanberg, Thenberg i 1528, Tonnberg og T. vestre i 1542, Tandberrigh i 1578, Tondberg, Thand-berg i 1604 og 1617, Thanberig i 1657 og Tandberg i 1723. Latinske dokumenter omtalte gården som Mons Spinæ, som oversatt betyr henholdsvis berg og torne.

Eldre historie
Det har stått ei høgendeskirke på Tanberg – Tanberg kirke (av. norr. Þornbærgs kirkiu), som opprinnelig skal ha vært et privat kapell for folket på Tanberg. Det er vanskelig å si noe særlig mer konkret om selve kirken, for det er funnet svært få spor etter den. Det er også uklart når det ble reist, men om det var Tanbergmennene som gjorde det (slik kongen hevdet i 1304), så var det var kanskje like etter år 1200. Kirka skal ha stått på jordet mellom «sjefsgården» og dagens Øvre Tanberg. I kildene omtales den som både kirke og kapell, og den skal ha hatt gravplasser (trolig private).

Da Alv Erlingsson den yngre falt i unåde hos kongen og måtte rømme landet, la kronen under seg alt han eide – også Tanberg. Den 13. desember i 1304 kunngjorde kong Håkon V Magnusson for opplendingene at, kapellet som tanbergmennene hadde latt reise til lettelse for seg stod til nedfalls. Han bestemte at kirkens gods skulle legges til Mariakirken i Oslo, hvor det skulle stiftes et særskilt alter og hvis prest daglig skulle synge en messe for tanbergmennenes sjeler. «Godset» var den landskylda tanbergmennene hadde gitt til hirdprestene sine (altså lagt til mensa) og som sogneprestene deretter hadde hatt inntektene av. 

Øvre Tanberg ligger på oversiden (nordøstsiden) av E16, mens gården folk i dag kaller Nedre Tanberg ligger på nedsiden (sørvestsiden) av veien. Denne gården er imidlertid ikke synonym med sjefsgården Nedre Tanberg, men et nyere bruk som ble skilt ut fra Øvre Tanberg på 1700-tallet. Sjefsgården kalles i dag bare Tanberg.

 Nyere historie 
I 1528 bodde Amund og Torsten på Tanberg, som da må ha vært delt. De betaler 1 lodd sølv hver seg i skatt. Østre Tanberg (øvre) og Vestre Tanberg (nedre) hørte i 1542 til Mariakirken i Oslo og oppsitterne måtte da betale 2 pund malt og 0,5 pund rugmel i skatt til kirken. I 1617 bodde Eløff på Vestre Tanberg og Sigvardt på Østre Tanberg. På Vestre Tanberg tilhørte bygselen sognepresten ved Halvardskirken i Oslo, som var domkirke. Østre Tanberg var da kanonigods, med Hans Anderssøn i Oslo som forvalter. I 1660 betaler begge gårdene 2,5 skippund tunge i skatt, til sine respektive benefiserte. Til Vestre Tanberg lå da også ødegården Hellen, men en fjerding skyld.

Ved reskript av 2. september 1792 ble Vestre Tanberg utlagt som militær sjefsgård, noe den fortsatte å være i over 100 år. I 1892 opphørte Vestre Tandberg, i matrikkelen kalt Nedre Tanberg (synonym med dagens hovedbøle), som statseiendom og gården ble solgt. I 1902 havnet den så i Olaf Færdens (1872–1913) eie. Færden, som også arvet Løken i Haugsbygd etter sin far i 1905, hadde 1898 også fått kjøpt naboeiendommen Trøgstad, og i 1908 kjøpte han også Østre Tanberg (nå kalt øvre). I 1913 ble boet etter Færden solgt til godseier Carl August Gulbranson sin datter, Ingeborg Dagny, gift Hvoslef  Hennes datter, Ingeborg Hvoslef, giftet seg med skipsreder Alf Mohn. Slekten Mohn besitter fortsatt gården i dag.

Tilnavnet lever imidlertid fortsatt i manges minne og blir av og til referert til, spesielt i lokalhistorisk sammenheng. Tanberg var imidlertid ikke alene om bli kalt sjefsgård. I det lokalhistoriske heftet Ringerike fra 1947–48 står det å lese på side 21–22 at Kulerud (gnr. 34/1) var artillerikompaniets sjefsgård, Søndre Sørum (gnr. 189/18 i Hole) var sjefsgård for Modum infanterikompanis sjef, og at Tandberg var sjefsgård for Ringerikes infanterikompani. Ved Kulerud og Østre Sørum ble imidlertid ikke dette tilnavnet hengende ved gårdene.

Østre Tanberg ble til Øvre Tanberg, men landmassen er i all vesentlighet solgt ut og har blitt til tomtearealer på Hvervenmoen og i Dalsbråten. Dagens Nedre Tanberg ble skilt ut fra Øvre Tanberg alt på 1700-tallet og er kun et mindre bruk.

 Kulturminner 
Det er funnet fire runesteiner i forbindelse med Tanberg – runesteinene på Tanberg. To av dem var fragmenter av større steiner, men begge har gått tapt. Lorentz Diderik Klüwer rakk imidlertid å daterte begge (Tanberg II og Tanberg III) til vikingtiden, før de forsvant. Tanberg I har innskriften «her huilir guþormr slæikir : litlgahndahar er artiþ hans» (her hviler Guttorm sleiker. Lille gangdag er hans dødsdag) og ble datert til slutten av 1200-tallet. Den har siden 1935 befunnet seg ved Ringerikes Museum. Tanberg IV ble opprinnelig funnet på et jorde under pløying i 1860-årene, men først innrapportert til Universitetets Oldsaksamling i 1894. I mellomtiden hadde den vært i bruk som trappetrinn i ei kjellertrapp på Tanberg. Steinen har en stor svastika og flere andre geometriske figurer, muligens pentagrammer, men runene er usammenhengende og lar seg ikke tyde.

På høyden over Tanberg ligger Tanbergmoen med det store gravfeltet på Stavhella, øst-nordøst for gården. Feltet består av minst 25 rundhauger fra jernalderen. Alle er klart markerte og ser ut til å være steinblandede. De fleste er flate på toppen. Haugene måler 8–18 meter i diameter og er omkring 0,5–1,8 meter høye.

På grensen mellom de to gårdene Øvre Tanberg (38/1) og Hesleberg (37/1) over Stavhella ligger sporene etter Den bergenske kongevei. Dette er den gamle ferdaveien over Krokskogen. Kongeveiene, som kan hevdes å være datidens riksveier, skulle ha en viss standard.

Se også
 Tanbergsteinene
 Tandberg-slekten
 Liste over gårder i Ringerike
 Stavhella
 Galgefurua
 Norderhov gamle prestegård
 Hverven

Referanser
Brendalsmo, Jan; Eriksson, Jan-Erik G. (2015) Kildegjennomgang – Middelalderske kirkesteder i Buskerud fylke. Riksantikvaren, 2015. DOI: http://hdl.handle.net/11250/296664

Kristoffer Dale. 2010. Tanberg på Ringerike – et lendmannsete og dets lokale maktgrunnlag i vikingtid og middelalder. Terra Buskerud . Besøkt 17. mai 2010

Diplom av 13. desember 1304, Bergen. DN. IV brev 58. Diplomatarium Norvegicum bind I-XXI

Diplom av 11. juli 1337, Ringerike. DN. VI brev 153. Diplomatarium Norvegicum bind I-XXI

Diplom av 22. mars 1460, Thonberg. DN III brev 846. Diplomatarium Norvegicum bind I-XXI

Diplom av 11. mars 1473, Thonberg. DN. IX brev 366. Diplomatarium Norvegicum bind I-XXI

Steinsletta - Norderhov (K478), Kulturhistoriske landskap av nasjonal interesse. Kulturminnesøk. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning

 Eksterne lenker 


Kategori:Gårder i Ringerike
Kategori:Ringerikes historie