Polyvinylklorid

Polyvinylklorid (PVC) er et polymer (plast) av kloreten. Det er en amorf termoplast (kan smeltes og omformes til forskjell fra herdeplaster) og et vinylstoff som er stivere enn polyetylen, og lettere å farge. PVC-plast blir brukt til for eksempel takrenner, hageslanger, trampoliner, leketøy, regntøy, møbler, vinyltapet, vinylbelegg, rekkverk, grammofonplater, vinduskarmer og til isolasjon i elektriske ledninger. Ved siden av polyeten og polystyren er PVC en av de meste utbredte plasttypene. PVC mykner på rundt 90°C og smelter på 160°C. PVC er generelt slitesterkt, robust, motstandsdyktig mot syrer og baser, og tåler bensin. PVC brenner ikke lett på grunn av stort innhold av klor. Ved forsøk på antenning vil PVC ha en tendens til å slokne og vil avgi klorlukt. PVC har en tetthet på rundt 1,38 kg/liter. 

Fremstilling

Polyvinylklorid fremstilles ved polymerisering av monomeren vinylklorid, som vist. Tallet n er polymerisasjonsgraden, antall gjentatte ledd i kjeden. Dette tallet kan komme opp i flere tusen eller hundretusen. Fordi ca. 57% av massen er klor, trengs det mindre petroleum for å produsere en gitt masse PVC enn for mange andre polymerer.

400px|Polymerisering av vinylklorid

Produksjon

Norsk Hydro begynte fremstilling av PVC i 1951. Ineos har klorfabrikk på Rafnes og PVC-fabrikk i Grenland. PVC fremstilles av acetylen og saltsyre eller av mineralolje. PVC selges som halvfabrikata i pulverform. I produksjonen tilsettes mykner for å gjøre produktene mer fleksible og ofte armering (feks korte tråder av glassfiber) for å øke styrken. Mange ulike tilsetningsstoffer brukes for å gi produktene spesielle egenskaper eller for lette bearbeidingen. For eksempel tilsettes antioksidanter og stoffer som absorberer ultrafiolett lys for å hemme nedbryting. Pigmenter som titandioksyd, sot eller organiske stoffer brukes til å gi farge. Kritt, leire eller talk brukes som billig fyllstoff og gjør produktet stivere. Tilsetning av ftalater og polyester gjør PVC mykere.

 Helse, miljø og sikkerhet 
Ved produksjon avgis det gasser som kan være kreftfremkallende for produksjonsarbeidere. Når PVC brenner eller blir varm nok, utvikles det giftig saltsyregass som forurenser atmosfæren. Det kan også utvikles dioksin. I enkelte vinylkvaliteter brukes ftalater som mykgjørere.

Ren, brennende PVC avgir CO2, H2O og saltsyregass. 
I enkelte land (Danmark) forsøker man å begrense bruken av PVC mest mulig, mens California vurderer forbud mot en del PVC-produkter. 

 Historie 
PVC ble første gang laget ved en tilfeldighet i 1838 da Victor Regnault polymeriserte monokloreten (vinylklorid) ved å utsette det for sollys. Bruken var til å begynne med begrenset fordi produktene ble for sprø til å ha særlig praktisk anvendelse. I 1912 utviklet Fritz Klatte en produksjonsmetode og den første anvendelsen var fjerning av giftig klorgass som oppstår ved produksjon av natronlut. Masseproduksjon av PVC begynte i Tyskland i 1938.

 Referanser 

Kategori:Petrokjemi
Kategori:Plast