Alfred Tennyson

Alfred Tennyson, 1. baron Tennyson (født 6. august 1809, død 6. oktober 1892) var en britisk lyriker og en av de mest populære engelske poeter noensinne. Han betraktes som hovedrepresentant for lyrikken i viktoriansk tid.

Han etterfulgte William Wordsworth i 1850 som britisk hoffdikter (poet laureate), hvilket var medvirkende til Tennysons store popularitet, dengang som i dag. Tennysons spesiale var korte tekster, noe dikt som «In the Valley of Cauteretz», «The Charge of the Light Brigade», «Crossing Bar» og «Tears, Idle Tears» og andre vitner om.

 Innledning 
Mesteparten av Tennysons poesi var basert på klassiske eller mytologiske tema, skjønt In Memoriam var skrevet for å minnes hans beste venn Arthur Hallam, også lyriker og klassekamerat fra Trinity College i Cambridge og som var forlovet med Tennysons søster, men døde av slag. Ett av Tennysons mest berømte verk er Idylls of the King (1885), en rekke fortellende dikt basert utelukkende på kong Arthur og arthurianske fortellinger. Verket var dedisert til prins Albert, Victorias ektemann. I løpet av sin karriere forsøkte lord Tennyson seg også som dramatiker, men hans skuespill hadde liten suksess selv i hans egen levetid.

Et antall fraser fra Tennysons poesi har gått inn og blitt vanlige i det engelske språk, blant annet «nature, red in tooth and claw», «better to have loved and lost», «Theirs not to reason why,/Theirs but to do and die», og «My strength is as the strength of ten,/Because my heart is pure».

Tennyson var en briljant versemaker i Wordsworth-tradisjonen som visste å spille på viktoriatidens konvensjoner, preget av konservativ nasjonalisme og preferanser. I samtiden var det forventninger til at Tennyson skulle bli den nye Lord Byron, men ettertiden har dog minsket hans betydning.

 Liv og virke 
 Tidlig liv 

 Utdannelse og første utgivelse 
Tennyson gikk på skole i Louth, King Edward VI Grammar School, og deretter i 1828 på Trinity College i Cambridge, hvor han ble medlem av et hemmelig selskap kalt «Cambridge Apostles». På Cambridge møtte han Arthur Henry Hallam som ble hans beste venn.

I 1829 vant han en pris for et av sine første stykker, på Timbuctoo.

I 1830 utga han sitt første samling med dikt på egen hånd, Poems Chiefly Lyrical (1830+). Claribel og Mariana, som senere fant sin plass blant Tennysons mest feirete lyrikk, var også inkludert i denne samlingen. Selv om kritikere mente at samlingen var oversentimental viste diktene seg hurtig å bli populære og ga Tennyson en oppmerksomhet som andre kjente forfattere i samtiden merket seg, blant annet Samuel Taylor Coleridge.

 Tilbake til Lincolnshire og andre utgivelse 

I 1833 utga Tennyson sin andre diktsamling som også har noen av hans mest kjente dikt, The Lady of Shalott, en fortelling om en prinsesse som ikke kan se på verden unntatt via refleksjonene i et speil. Når Lancelot rir forbi hennes tårn hvor hun bor kan hun ikke la være å feste øynene på ham, men da blir forbannelsen satt i kraft. Hun dør etter at hun har satt seg i en liten båt og flyter nedover elven til Camelot med navnet sitt skrevet på båtens akterende.

Diktsamlingen ble sterkt kritisert og det forhindret Tennyson til å utgi nye diktsamlinger i de neste ti årene, men han fortsatte å skrive.

I 1833, det samme året, fikk Hallam et slag (cerebral hæmorrhage) mens han ferierte i Wien og døde. Tapet av vennen var oppskakende på Tennyson, men inspirerte ham også til å skrive et utall vers som skulle komme til blant den vakreste poesien skrevet i England, skjønt bortimot et tiår av poetisk stillhet fulgte Hallams død.

Tennyson og hans familie fikk tillatelse til å bli boende på gården for en enda en tid, men senere flyttet de til Essex. En svært uheldig investering i et selskap for treskjæring for kirkedekor betydde at familien tapte mye av sine gjenværende økonomi.

 Den tredje utgivelsen og anerkjennelse 
I 1842 mens han levde sparsommelig i London fikk Tennyson utgitt to bind med poesi, den første hadde kun tidligere publisert dikt, men den andre besto utelukkende av nye dikt. Disse ble møtt med øyeblikkelig suksess. The Princess, som kom ut i 1847, var tilsvarende suksessfull, og hvor han i tidens ånd går positivt inn for feminisme.

 De gylne årene 
Det var i 1850 at Tennyson nådde høyden av sin karriere hvor han ble utpekt som nasjonalskald eller poet laureate (en offentlig utnevnelse av myndighetene og hvor dikt for høytidelige anledninger var forventet) da han etterfulgte William Wordsworth i stillingen, og i det samme året skrev han sitt mesterverk, In Memoriam A.H.H., dedisert til Hallam. I det samme året giftet han seg med Emily Sellwood, som han hadde kjent siden barndommen, i landsbyen Shiplake. De fikk to sønner, Hallam — navngitt etter hans beste venn — og Lionel.

 Poet laureate 

Dronning Viktoria var en brennende beundrer av Tennysons poesi, og i 1884 utnevnte hun ham til baron, Tennyson av Aldworth, hans hjem i Sussex, og av Freshwater, hans hjem på øya Wight. Han var den første engelske forfatter som ble opphøyet i adelsstanden. Tennyson har blitt beskrevet som en lidenskapelig mann med en del merkverdigheter i sin natur: han ble aldri komfortabel som adelig, og det var vidt anerkjent at han kun mottok tittelen for å sikre framtiden for sin sønn Hallam.


Som berømt skrev han i In Memoriam: «Det lever mer tro i den ærlige tvil, tro meg, enn i halve trosbekjennelsen». I Maud (1855) skrev han «Kirkene har drept deres Kristus.» I Locksley Hall Sixty Years After skrev Tennyson: «Kristen kjærlighet blant kirkene er tvillingen til hedenskapens hat». I sin Dagbok (side 127) skrev han «Jeg tror på en form for panteisme.» Hans sønn biografi bekrefter at Tennyson ikke var kristen, og noterer at Tennyson priset Giordano Bruno og Spinoza da han var døende, og sa om Bruno at hans syn på «Gud er på mange måter mine egne».Freethought of the Day, August 6, 2006, Alfred Tennyson

Tennyson fortsatte å skrive til langt over 80 år før han døde den 6. oktober 1892, 83 år gammel. Han ble gravlagt i Westminster Abbey. Han ble etterfulgt som den 2. baron Tennyson av sin sønn Hallam, som skrev den autoriserte biografien over sin far i 1897, og ble senere den andre generalguvernør av Australia.

 Referanser 

 Utvalgte verker 

Engelsk
 The Kraken (1830)
 Harold (1876) – startet en fornyet interesse for kong Harald Godwinsson
 The Charge of the Light Brigade (det finnes en tidlig innspilling av Tennyson som leser dette diktet)
 The Lady of Shalott
 In Memoriam A.H.H. (1849)
 Ulysses
 Locksley Hall
 Locksley Hall Sixty Years After
 Crossing the Bar
 Tithonus
 Enoch Arden
 The Lotos-Eaters 
 Idylls of the King
 Maud
 The Epic
 Mariana
 Ring Out, Wild Bells
 Flower in the crannied wall
 Lady Clara Vere de Vere (1832)
 The Eagle

Norsk

I antologien Ring, ville klokker'' (Bokklubben Lyrikkvenner, 2000)
 «Fra In Memoriam», ved Knut Johansen
 «Den innviede» (The Mystic), ved Knut Johansen
 «Ørn» (The Eagle), ved Hartvig Kiran
 «Slø! Slø! Slø!» (Break! Break! Break!), ved Olav H. Hauge
 «Gjennom fallgarden» (Crossing the Bar), ved Olav H. Hauge
 «Ring, ville klokkor» (Ring out wild bells), ved  Olav H. Hauge
 «Poetens sang» (The Poet’s song), ved André Bjerke
 «Geraint og Enid» (Geraint and Enid), ved  Karen Sofie Hanssen
 «Odyssevs» (Ulysses), ved Sigmund Skard
 «Den lette brigades angrep» (the Charge of the Light Brigade), ved  Geir Uthaug
 «Ved Wellingtons død» (On the death of Wellington), ved  Geir Uthaug
 «Damen av Shalott» (The Lady of Shalott), ved  Geir Uthaug

 Eksterne lenker 




 Tennyson's Grave, Westminster Abbey
 Biography & Works (public domain)
 Online copy of 'Locksley Hall'
 Selected Poems of A.Tennyson 
 The Twickenham Museum - Alfred Lord Tennyson in Twickenham 
 Tennyson in Twickenham
 Works by Alfred Tennyson, 1st Baron Tennyson hos Project Gutenberg
 Complete Biography & Works
 Selected Works of Tennyson at Inspired Poetry


Kategori:Engelske lyrikere
Kategori:Engelskspråklige forfattere
Kategori:Personer fra distriktet East Lindsey