Huichol

Huichol eller wixáritari er innfødte meksikanske urfolk som lever i fjellkjeden Vestlige Sierra Madre i de meksikanske delstatene Nayarit, Jalisco, Zacatecas, og Durango. I den større verden er de kjent som huicholere, men de refererer imidlertid til seg selv som wixáritari («folket») på deres morsmål huicholspråket.

 Historie 
Huicholerne eller wixáritarierne kom til dalføret Bolaños (i dagens delstat Jalisco) etter tepehuánfolket. Det er tallrike teorier blant antropologer og historikere om når disse to etniske gruppene kom til regionen, men i henhold til wixáritariernes muntlige historie var dalen allerede bebodd. Tepehuánenes muntlige historie bekrefter at landsbyene allerede var bebodd, men av wixáritarierne.Schaefer, Stacy B.; Furst, Peter T. (1996): People of the Peyote. Albuquerque, Nuevo México, s. 49 Det eksisterer derimot ingen fortellinger om erobring eller overherredømme av noen av de to folkene.

Den mest vanlige teorien om wixáritariernes opprinnelse er at de opprinnelig kom fra regionen San Luis Potosí og at før de utvandret til regionen Bolaños var de en del av den etniske gruppen guachichilene. Sentralt i den tradisjonelle religionen til wixáritarierne er innsamlingen av hikuri (peyote), en hallusinatorisk kaktus, fra steder som de kalte Wirikuta som er lokalisert i regionen Real de Catorce i delstaten San Luis Potosí. Hikuri vokser ikke i den nåværende regionen til wixáritarierne, men det er rikelig av den i San Luis Potosí, et område som var senter for guachichilene før spanjolenes ankomst. Guachichilene var kjent for å være krigerske og forsvarte sitt område med alle midler.Schaefer, Stacy B.; Furst, Peter T. (1996): People of the Peyote. Albuquerque, Nuevo México, s. 43 Det er usannsynlig at guachichilene ville ha latt wixáritarierne reise fredelig gjennom deres område for å samle peyote om de ikke var akseptert som en del av deres egen etniske gruppe. Dette er også bekreftet av wixáritariernes muntlige historiefortellinger,Thomas, Cyrus (1911): Indian Languages of Mexico and Central America. Washington, DC, s. 48 I tillegg er det større likheter i språkene til wixáritarierne og guachichilenes nå utdødde språk enn til deres nåværende naboer koraene.Thomas, Cyrus (1911): Indian Languages of Mexico and Central America. Washington, DC, s. 23

Historiske kilder indikerer at i løpet av 1500-tallet hadde wixáritarierne allerede ankommet regionen som i dag er nordlige Jalisco. Skriftene til en Alonso Ponce, om er datert til 1587, indikerer at provinsen Tepeque var bebodd av en etnisk gruppe som pleide å være forent med guachichilene i å angripe spanske bosetninger og vogntog.Sauer, Carl O. (1934): The Distribution of Aboriginal Tribes and Languages in Northwest Mexico. Berkeley. CA, s. 7 Spanjolene som utforsket regionen senere skrev at det var grupper av guachichilere som hadde presset ut zakatekere som tidligere hadde bodd der.Gerhard, Peter (1982): The north frontier of New Spain, Princeton, New Jersey, s. 98 Ved dette historiske vitnemålet kan man postulere at wixáritarierne hadde ankommet Bolaños på omtrent samme tid som spanjolene. Den spanske invasjonen førte ganske sikkert med seg epidemier av sykdommer som lokalbefolkningen ikke hadde immunforsvar mot. De som ikke døde av sykdommer måtte lide under straffearbeid, encomienda, som spanjolene påla dem i gruvene i regionen. Disse bitre erfaringene er også minnet i wixáritariernes muntlige historie.Schaefer, Stacy B.; Furst, Peter T. (1996): People of the Peyote. Albuquerque, Nuevo México, s. 45

Det er antatt at wixáritarierne kom til dalføret Bolaños for å søke trygghet blant tepehuánfolket som da allerede hadde bosetninger der. Det er sannsynlig at det var inngifte blant de to gruppene, noe som er antydet i de mange tradisjoner og ritualer (som bruken av peyote under deres seremonier) som er delt mellom de to folkene. De to stammene ble også forent under én leder og høvding for å forsvare seg mot de spanske angrepene og til føre opprør mot de spanske kolonimyndighetene. Det er historiske bevis for et opprør begått av begge gruppene i El Teúl i 1592Gerhard, Peter (1982): The north frontier of New Spain, Princeton, New Jersey, s. 74 og ytterligere et i Nostic i 1702.

I 2025 ble Wixárika-ruten innlemmet i UNESCO verdesarvlisten. Wixárika-ruten er 20 separate steder, som strekker seg over 500 km over fem stater i det nord-sentrale Mexico. Denne ruten består av flere stier og ruter flettes sammen til én helhetlig pilgrimsvei som forbinder hellige landskap som er sentrale for den åndelige og kulturelle praksisen til Wixárika-urfolket. Ruten starter i Huichol Sierra og fører til Wirikuta i Chihuahuan-ørkenen, med ytterligere hellige steder i Nayarit og Durango. Ruten krysser ulike økologiske regioner og støtter ritualer knyttet til forfedres guddommer, jordbruk og samfunnets velvære. Den er kjent som «Tatehuarí Huajuyé» eller Stien til vår bestefars ild, og legemliggjør dyp åndelig og miljømessig betydning.

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 Wixarika Research Center
 Frente en Defensa de Wirikuta (på spansk).
 Huicholenes musikk
 Visions of the Huichol, kortfilm

Kategori:Urfolk i Mexico
Kategori:Nayarit
Kategori:Jalisco

Kategori:Indianerstammer
Kategori:Nordamerikanske indianerstammer