Brian Wilson

Brian Douglas Wilson (1942–2025) var en amerikansk musiker, kjent som stifter av og komponist, produsent og vokalist i The Beach Boys. Brian Wilson spilte bassgitar og piano. 

Han ble regnet som en av de viktigste blant komponister og produsenter av pop- og rockemusikk gjennom tidene, blant annet på grunn av albumet Pet Sounds fra mai 1966 og singelen «Good Vibrations» fra oktober 1966. 

Wilson og den jevnaldrende Paul McCartney var konkurrenter, men beundret hverandre samtidig. McCartney mente at «God Only Knows» fra Pet Sounds er tidenes beste låt. 

Han ble i 1988 innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame sammen med sine tidligere kolleger i The Beach Boys. Wilson vant i 2005 Grammy for beste rock-instrumental med låten «Mrs. O'Leary's Cow» fra albumet SMiLE.

Han var eldste bror av Dennis Wilson (1944–1983) og Carl Wilson (1946–1998), som begge var med i The Beach Boys.

 Bakgrunn 
Brian Douglas Wilson ble født 20. juni 1942 i Inglewood. Faren Murry Wilson var selger og låtskriver med begrenset suksess. Moren Audree var hjemmeværende. Han døde 11. juni 2025 etter å ha vært svekket av demens de siste par årene. Han var eldste bror av Dennis Wilson (1944–1983) og Carl Wilson (1946–1998). Brian hadde absolutt gehør og kunne som spebarn gjengi sanger han hadde hørt. Brian Wilson var lubben og ikke atletisk, tross bandets tema knyttet til strand og surfing (bare ett av bandmedlemmene behersket surfing). I ungdomsårene begynte han å slite med mentale problemer hadde et sammenbrudd i 1964.   

Brian Wilsons far, musikeren Murry Wilson, hadde store forventninger til sin førstefødte. Allerede da Brian Wilson var ett år gammel, mente faren å kunne se at gutten hadde musikalsk talent. Med forventningene kom også et visst press, og Brian Wilson har senere forklart han hadde et ambivalent forhold til faren. Samtidig som han hjalp og støttet Brian Wilson og brødrene, kunne han ha et uberegnelig temperament, og var av og til voldelig.https://www.sfchronicle.com/entertainment/article/brian-wilson-beach-boys-death-obituary-20372297.php  

Brian Wilson var nesten døv på høyre øre, og årsaken til dette var uklar. Det finnes tre hovedteorier; at han ble født med dårlig hørsel, at han fikk et kraftig slag under en slåsskamp med en nabogutt, eller – som Brian Wilson selv fortalte  – at han mistet hørselen etter at hans far hadde slått ham. 

På grunn av hørselseproblemene produserte han noen år musikk i mono. Wilson var som ung begeistret for Chuck Berrys musikk. 

I barne- og ungdomsårene var Brian Wilson særlig opptatt av sanggrupper og vokalharmonier. The Four Freshmen var en av hans største inspirasjonskilder, og var med på å utvikle hans talent for å arrangere vokalharmonier. Men hans favorittkomposisjon var George Gershwins «Rhapsody in Blue», en komposisjon som inspirerte ham til å lære å spille piano.

Brian Wilson var quarterback på skolens lag i amerikansk fotball, han spilte baseball og deltok i terrengløp. Til tross for at han lyktes innen sport, var det musikk han var mest interessert i. Da Brian Wilson fylte 16 år fikk han en båndopptaker av foreldrene i gave, og denne ble flittig benyttet til innspillinger sammen med brødrene.

På slutten av 1950-tallet sang han sammen med broren Dennis og fetteren Mike Love, og for å få med den noe sjenerte yngstebroren Carl, kalte de gruppen «Carl and the Passions». En stund etter fikk de med seg Al Jardine, og bandet skiftet snart navn til The Pendeltones.  

 Virke 

 The Beach Boys 
Wilson dannet The Beach Boys sammen med brødrene Dennis og Carl, fetteren Michael Love og kameraten Alan Jardine sommeren 1961. Bandet utviklet en særpreget sound, polert produksjon og avanserte vokalharmonier som raskt slo an. Tett korsang og bruk av falsett var viktige nyskapinger introdusert av bandet. Beach Boys var ledende og stildannende i såkalte surfemusikk. Alle i bandet spilte instrumenter og sang. Bandet medvirket til å popularisere duoen Jan and Dean. Chuck Berry var en viktig inspirasjon. Bandet ble forbundet med strand- og surfekulturen i California. På tidlig 1960-tall var bandet jevnbyrdige med The Beatles som verdens ledende popband.  

Brian Wilson skrev sin første låt tidlig i 1961. Han skrev en tekst inspirert av broren Dennis' favorittsport surfing, med en melodi som var løselig basert på «When You Wish Upon a Star». Låten fikk etterhvert navnet «Surfer Girl», men ble ikke spilt inn og utgitt før i 1963. Sommeren 1961 skrev han og Mike Love bandets første hit, «Surfin'». Bandet het The Pendeltones da de spilte den inn, men da singelen ble utgitt hadde plateselskapet Candix Records forandret bandets navn til The Beach Boys – mot bandmedlemmenes viten og vilje. 

«Surfin'» ble en radiohit, og Brian Wilson og Mike Love skrev oppfølgeren «Surfin' Safari». Candix Records fikk finansielle problemer, og Murry Wilson – som nå var manager for bandet – sa opp kontrakten. Al Jardine gikk lei dette rotet, og sluttet i bandet tidlig i 1962. Han ble en kort periode erstattet av David Marks, men ble med i bandet igjen sommeren 1963. 

Sommeren 1962 fikk The Beach Boys kontrakt med Capitol Records, og Brian Wilson skrev hitlåt etter hitlåt sammen med Mike Love. Låter som «Surfin'», «Surfin' Safari», «Surfin' USA», «Shut Down», «Little Deuce Coupe», «Be True to Your School», «In My Room», «Fun, Fun, Fun», «I Get Around», «Dance, Dance, Dance», «Help Me Rhonda» og «California Girls» etablerte bandet som et av USAs mest populære på begynnelsen av 1960-tallet. Brian Wilson var bassist, vokalist, låtskriver og produsent for bandet. Samtidig begynte Brian Wilson å få problemer, og i 1964 fikk han et nervøst sammenbrudd og valgte å slutte å spille konserter. Han ville nå konsentrere seg om å skape musikk i trygge omgivelser.

 Pet Sounds og «Good Vibrations» 
Da Brian Wilson i 1965 hørte The Beatles' album Rubber Soul, ble han imponert og inspirert. Han bestemte seg for å forlate den relativt lette popmusikken The Beach Boys var blitt kjent for, til fordel for mere kompliserte arrangmenter og instrumenteringer. Som produsent hadde han blitt en tilhenger av Phil Spector og hans Wall of Sound, og ville gjenskape dette lydbildet med The Beach Boys. 

Han ville skape musikalsk kunst, og startet et samarbeide med tekstforfatteren Tony Asher. Han samlet sammen Californias mest kjente studiomusikere, kjent som The Wrecking Crew, og startet innspillingene av musikken mens resten av bandet var på turné i Asia. Da bandet kom tilbake, ble vokalsporene lagt til. Mike Love var ikke helt begeistret for denne nye musikken, og forlangte at Brian Wilson skulle holde seg til den suksessfulle «formelen» de hadde skapt sammen. Denne uenigheten om musikken skulle senere bli kilde til konflikter mellom Brian Wilson og Mike Love i over 40 år framover.

Et av hovedmålene til Brian Wilson var å skape tidsriktig og samtidig tidløs musikk. The Beach Boys hadde etterhvert blitt «gammeldagse» og lite i takt med den rivende utviklingen i musikkbransjen. Han ville ta bandet over fra å være et «tenåringsfenomen» til å bli anerkjente musikere med et budskap, i likhet med blant andre The Beatles og Bob Dylan. Da Pet Sounds ble utgitt i mai 1966 ble det mottatt som et mesterverk av mange, mens en stor del av fansen ville ha tilbake surfe-poplåtene. 

Pet Sounds var en viktig inspirasjon for Beatles' Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (1967) og regnes som et av tidenes beste popalbum. Pet Sounds var et studioarbeid som Wilson produserte med forskjellige studiomusikere og i mindre grad trakk inn andre medlemmer av The Beach Boys. Pet Sounds solgte opprinnelig ikke særlig bra. 

Samtidig med innspillingen av albumet, hadde Brian Wilson startet innspillingen av låten «Good Vibrations». Da han innså at denne låten krevde mere arbeide, valgte han å ferdigstille Pet Sounds uten denne låten. Han arbeidet videre utover sommeren og høsten 1966, og i oktober ble den utgitt som singel. Denne gangen var publikum antageligvis mere forberedt på noe annet enn lett popmusikk, og «Good Vibrations» ble en stor hit.

 Smile og sammenbrudd 

Høsten 1966 var endelig The Beach Boys og Brian Wilson blitt et av verdens ledende band. Nå ønsket Brian Wilson å lage tidenes album, og samlet sammen flere av musikerne som spilte på Pet Sounds. Et av problemene denne gangen var muligens at resten av The Beach Boys ville være med i den kreative prosessen, og kritiserte tekstforfatter Van Dyke Parks for å komme med uforståelige og abstrakte tekster. Samtidig var de skeptiske til musikken som Brian Wilson skrev, og det ble ytret ønsker om å «holde seg til formelen» som hadde gjort de til popstjerner tidlig på 1960-tallet. 

Etter intenst arbeide og utallige innspillings-sesjoner, begynte plateselskapet Capitol å bli utålmodige. De presset Brian Wilson for å få ham til å gjøre ferdig albumet, og han lovet å bli klar innen 15. januar 1967. Allerede før jul 1966 startet Capitol markedsføringen av albumet, men konfliktene der Van Dyke Parks og Brian Wilson sto på den ene siden og resten av The Beach Boys – og Mike Love spesielt – på den andre siden, ble bare større og vanskeligere etter som tiden gikk. Nå skulle albumet bli ferdig i løpet av våren 1967, men Van Dyke Parks gikk lei og forlot prosjektet i mars. Brian Wilson ga etter hvert også opp, og 6. mai 1967 ble det sendt ut et presseskriv der det ble opplyst om at Smile var lagt på is, og ikke ville bli utgitt. 

Sommeren 1967 startet arbeidet med det som skulle bli albumet Smiley Smile. Albumet inneholdt nyinnspilte sanger og nye versjoner av biter og deler av sanger som opprinnelig var tenkt utgitt på Smile. Brian Wilson er kreditert som produsent av albumet, men det ble påpekt at det hørtes mere ut som en samling av demoer enn et ferdigprodusert album. Brian Wilson forsatte denne minimalistiske produksjonsstilen på The Beach Boys' neste album, Wild Honey. Dette var det siste albumet han produserte før albumet 15 Big Ones i 1976. 

Fra begynnelsen av 1968 begynte Brian Wilson å trekke seg mere og mere tilbake fra musikkbransjen. Hans narkotika-inntak og hans bipolare lidelse bidro til at han forfalt både som musiker og menneske. Tilstanden ble gradvis forverret mens han jobbet med SMiLE, og han fikk etter hvert for store vrangforestillinger om tekstene og musikken. Når han til slutt nektet å gjøre albumet ferdig, tilbragte han de nest fem årene inne på sitt eget soverom. Senere ble enkeltlåter som for eksempel «Surf's Up» og «Cabinessence», som var beregnet for albumet, omarbeidet og utgitt på andre album.

 Rehabilitering og tilbakekomst 
Som et ledd i rehabiliteringen etter sammenbruddet, samarbeidet Wilson med dr. Eugene Landy, en kontroversiell psykolog som ble uglesett av de andre Wilson-brødrene og av Mike Love. Love gikk så langt som å saksøke Landy, da han mente at psykologen kun var ute etter penger og berømmelse, og ikke var kompetent nok til å hjelpe Wilson. Landy innrømmet at han ikke hadde hverken utdannelse eller kompetanse nok til å kunne behandle Wilson, og trakk seg stille unna.

Brian Wilson fikk siden behandling tilpasset hans tilstand, og begynte å spille inn musikk igjen i 1988 da han ga ut sitt første soloalbum. Senere har han gitt ut flere album. I tillegg gir han også holdt konserter og sågar reist på lange turneer – noe han opprinnelig sluttet med allerede i 1965 på grunn av sin sinnstilstand.  


 Innflytelse 
Flere kjente musikere og produsenter nevner Brian Wilson som en viktig inspirasjonskilde, og albumet Pet Sounds har blitt kåret til Tidenes beste album i avstemninger i diverse musikkmagasiner. Wilsons arbeide med å ferdigstille albumet SMiLE, som han begynte på så tidlig som i 1966, ble endelig utgitt som Brian Wilson presents SMiLE i 2004, 38 år etter at han begynte.

I 2005 ble han tildelt MusiCares Person of the Year.

 Diskografi 

 Soloalbum 
Studioalbum
 Brian Wilson (juli 1988) US #54
 I Just Wasn't Made for These Times (august 1995) UK #59
 Orange Crate Art (oktober 1995) (Brian Wilson og Van Dyke Parks)
 Imagination (juni 1998) US #88; UK #30
 Gettin' In over My Head (juni 2004) US #100; UK #53
 SMiLE (september 2004) US #13; UK #7
 What I Really Want for Christmas (oktober 2005) US #200
 That Lucky Old Sun (september 2008)
 Brian Wilson Reimagines Gershwin (august 2010)
 In the Key of Disney (oktober 2011)
 The Big Beat 1963 (desember 2013)
 No Pier Pressure (april 2015)
 Sessions '64 (april 2015)
 At My Piano (desember 2021)

Konsertalbum
 Live at the Roxy Theatre (juni 2000)
 Pet Sounds Live (juni 2002)
 Brian Wilson and Friends: A Soundstage Special Event (juli 2016)

Samlealbum
 Playback: The Brian Wilson Anthology (september 2017)

Singler (utvalg)
 «Caroline, No» / «Summer Means New Love» (1966)
 «Love and Mercy» / «He Couldn't Get His Poor Old Body to Move» (1988)
 «Your Imagination» / «Happy Days» (1998)
 «What I Really Want for Christmas» / «We Wish You a Merry Christmas» / «Brian's Christmas Message» (2005)
 «Deck the Halls» (2005)
 «God Only Knows» (med The Impossible Orchestra) (2014)

 Referanser 

 Eksterne lenker 





Kategori:Låtskrivere fra USA
Kategori:Plateprodusenter fra USA
Kategori:Sangere fra USA
Kategori:Bassister fra USA
Kategori:Pianister fra USA
Kategori:Keyboardister fra USA
Kategori:Multiinstrumentalister
Kategori:The Beach Boys-medlemmer
Kategori:Medlemmer av Rock and Roll Hall of Fame (gruppemedlem)
Kategori:Grammy Award-vinnere
Kategori:MusiCares Person of the Year
Kategori:Personer fra Hawthorne