Dun (byggverk)

Dun-konstruksjoner, som festninger, synes å ha kommet med brytoniske keltere en gang på 600-tallet f.Kr., assosiert med deres jernalderkultur av krigerstammer og med småkongedømmer. Tidlige typer av dun hadde en nær vertikal festningsvoll konstruert av stein bundet med tømmer, og når disse ble satt i brann (enten tilfeldig eller med hensikt) ble steinene delvis smeltet sammen og dannet en formidabel festningsvoll, en effekt som fortsatt er synlig. Bruken av dun-konstruksjoner fortsatte i noen tilfeller helt inn i middelalderen. 

Dun, som rundhus, delte mange fellestrekk med broch ved at de ofte inkluderte gallerier og trapper, men er smalere og ville sannsynligvis ikke ha maktet å holde opp en høy struktur. Gode eksemplarer på disse typene av dun kan bli funnet på de vestlige øyene av Skottland, gjerne på små kunstige øyer i små innsjøer.

 Stedsnavn 
Ordet i sin opprinnelige betydning finnes i mange stedsnavn i Skottland og Irland, og kan inkludere festningsbygg av alle størrelser og typer, eksempelvis Din Eidyn, i gælisk Dùn Èideann som anglerne døpte om til Edinburgh; Dún na nGall i Irland, som på irsk betyr «de fremmedes festning», og ble språklig omformet til Donegal av engelske bosettere; og Broch Dun Telve i Glenelg i Skottland. Dundee, fra gælisk Dùn Dèagh – opprinnelig kalt for Alectum, er i dag den fjerde største byen i Skottland. Duns er en tidligere landsby i Berwickshire i Skottland som ble gitt status av Burgh i 1490.

 Litteratur 
 Piggott, Stuart: Scotland Before History, Edinburgh University Press 1982, ISBN 0-85224-348-0  
 Armit, Ian: Scotland's Hidden History, Tempus (in association with Historic Scotland) 1998, ISBN 0-7486-6067-4

Kategori:Jernalderen
Kategori:Arkeologi i Skottland
Kategori:Arkeologiske anleggstyper
Kategori:Skottlands historie