Carlo Rubbia

Carlo Rubbia (født 1934) er en italiensk fysiker. Han fikk Nobelprisen i fysikk i 1984 sammen med Simon van der Meer «for deres avgjørende bidrag til det store prosjektet, som førte til oppdagelsen av feltpartiklene W og Z, formidlere av svak vekselvirkning».

Rubbia studerte ved Scuola Normale i Pisa og ble uteksaminert ved å utføre eksperimenter på kosmisk stråling ved  Universitetet i Pisa i 1959. Han flyttet deretter til USA hvor han tilbrakte rundt ett og et halvt år ved Columbia University og utførte eksperimenter på henfall og den kjernefysiske fangsten av myoner. Dette var den første av en lang rekke eksperimenter som Rubbia har utført innen feltet svak vekselvirkning og som kulminerte i det nobelprisvinnende arbeidet ved CERN.

Fra 1989 til 1992 var Carlo Rubbia generaldirektør ved CERN. Han er også hjernen bak den såkalte Rubbiareaktoren, en energiforsterkerreaktor som benytter grunnstoffet thorium som drivstoff. Denne reaktortypen har vært mye diskutert i norsk media siden 2005, men spesielt etter sommeren 2006, på grunn av Norges store forekomster av thorium.

 Referanser 

 Eksterne lenker 


Kategori:Italienske fysikere
Kategori:Italienske nobelprisvinnere
Kategori:Italienske livstidssenatorer
Kategori:Nobelprisvinnere (fysikk)
Kategori:Personer fra Gorizia
Kategori:Personer_tilknyttet_CERN