Procol Harum

Procol Harum er et engelsk rockeband dannet i Southend-on-Sea i Essex i 1967.  Deres mest kjente innspilling er sangen «A Whiter Shade of Pale» fra 1967, en av få singler som har solgte over 10 millioner eksemplarer. «Show 49 – The British Are Coming! The British Are Coming!», UNT Digital Library Selv om gruppa er kjent for sin barokke og klassiske innflytelse, beskrives Procol Harums musikk som psykedelisk rock med hint av blues, R&B og soul.«Procol Harum», Lyrics.zom

«Noen milepæler fra produksjonen deres er sjøfanasien A Salty Dog (1969), en live-plate fra 1972 der de tok skrittet fullt ut og spilte med et symfoniorkester, samt Grand Hotel (1973), en LP der de blant annet effektivt integrerte sin egen seksmannsbesetning i kor og stort orkester.»Rander & Sandblad (1977), s. 204

Gruppas navn, Procol Harum, er like tåkefull som mange av sangtekstene. Det er enten fra en (ukorrekt) latinsk frase i betydningen «langt fra disse tingene» eller navnet på noens katt.«Lost in translation», Procolharum.com Ifølge Gary Brooker selv var de ikke sikre på hva det betydde, men likte klangen i frasen ved at «it sounds like us, in fact, sounds like what we sound like.»

Procol Harum spilte på Ragnarock, den berømte festivalen i Oslo 16. juni 1974. Under konserten brøt Chris Coppings hammondorgel sammen, og av gruppens fem medlemmer, var det kun fire som kunne spille videre.«Procol Harum at Norway's Ragnarock Festival, 1974», Procolharum.com Gary Brooker, frontfigur og stemmen til Procol Harum, døde den 19. februar 2022, 76 år gammel.«Procol Harum singer Gary Brooker dies at 76», BBC 22. februar 2022

 Historie 
Noen av røttene til Procol Harum var et konsertband ledet av Gary Brooker og Robin Trower kalt The Paramounts, populære utøvere tidlig på 1960-tallet. Bandet signerte for plateselskapet Parlophone i 1963 og utga Poison Ivy som ble en moderat suksess i 1964. De klarte derimot ikke å gjenskape suksessen, og bandet gikk i oppløsning i løpet av 1966. The Paramounts’ frontfigur, Gary Brooker, bestemte seg for å slutte å opptre og fokusere på låtskriving, og hans gamle venn Guy Stevens introduserte ham for tekstforfatter og lyrikeren Keith Reid.Welch, Chris (1997): Shine on Brightly (Liner Notes). Procol Harum. Repertoire Records. s. 1–3. I april 1967, etter flere måneder med å skrive sammen samtidig som de ikke fant noen artister som var interessert i å fremføre sangene deres, bestemte Brooker og Reid seg for å danne sitt eget band som ville bruke sangene deres som sitt eneste materiale. Brooker, i tillegg til vokal og piano, var også dyktig i orgel, trombone, kornett, pianotrekkspill og bengalfløyte.

 De første årene 
Tidlig i 1967 dannet Brooker Procol Harum sammen med Reid, Hammond-organisten Matthew Fisher, gitaristen Ray Royer og bassisten David Knights. I studioet Olympic Studios spilte bandet inn sangen «A Whiter Shade of Pale» sammen med trommeslageren Bill Eyden, produsenten Danny Cordell og lydteknikeren Keith Grant. Singelen ble offisielt utgitt den 12. mai 1967. «A Whiter Shade of Pale» gjorde suksess samtidig med The Moody Blues’ «Nights in White Satin», og utgiveren Deram Records ble kjent som foregangsselskap for progressiv rock.

«A Whiter Shade of Pale», som har innslag av Johann Sebastian Bachs «Wachet auf, ruft uns die Stimme» og «Air», nådde førsteplassen på de britiske hitlistene og en femteplass i USA.

Like etter utgivelsen begynte bandet å turnere og startet turneen ved å åpne for Jimi Hendrix i 1967.

 A Salty Dog 
Procol Harums oppfølger var «Homburg». Den nye sangen nådde sjetteplassen i Storbritannia, men albumet Procol Harum gjorde det mindre bra. Albumet A Salty Dog (1969) ble populært og var det første som solgte bra i hjemlandet. Spesielt tittelsangen fikk mye spilletid på amerikanske radiostasjoner. Fisher, som hadde produsert albumet, forlot bandet kort tid etter at det ble utgitt. 

Besetning i bandets første tre album var Gary Brooker (piano og hovedsanger), Robin Trower (gitar og sang), Matthew Fisher (orgel og sang), David Knights (bass), B.J. Wilson (trommer) og Keith Reid (tekstforfatter). Chris Copping, som tidligere hadde vært med i Paramount, spilte orgel og bass i gruppa i 1970, og mellom 1973 og 1977 var Mick Grabham gruppas gitarist.

 Symfonisk rock 
Musikalsk varierte Procol Harum mellom Trowers gitardrevne blues-rock-stil og Brooker og Fishers strukturerte klassiske rockelyd. Gruppen kombinerte ofte dualismen i en fusjon, men i 1972 ble ulikhetene i stil for store, og det femte albumet Broken Barricades var Trowers siste med bandet.

Procol Harum oppnådde ny suksess på hitlisten året etter med symfonisk rock, ofte også samme med symfoniorkestre. Albumet Procol Harum Live med Edmonton Symphony Orchestra oppnådde en femteplass på de amerikanske hitlistene i 1972, skjønt kun en 48.-plass i Storbritannia.

 Midten av 1970-tallet 
Procol Harum har gitt en rekke konserter i Norge. Bandet deltok på Ragnarockfestivalen i 1974. Albumene Grand Hotel og Exotic Birds and Fruit ble gitt ut i 1973 og 1974 fikk begge gode kritikker. Flere utskiftninger i gruppen forte til en salgsnedgang i den andre halvdelen av 1970-tallet samtidig som Pandora's Box oppnådde en mindre suksess i 1975, men bandet ble helt oppløst to år senere, etter utgivelsen av «Something Magic». Procol Harum ble gjenforent for en enkeltstående framførelse fem måneder senere da «A Whiter Shade of Pale» ble utnevnt til Den beste britiske pop singel 1952-1977 (sammen med Queens «Bohemian Rhapsody») ved BRIT Awards i forbindelse med dronning Eliaabeth IIs sølvjubileum.

 1991 og videre 
Procol Harum ble gjenforent i 1991 og utga The Prodigal Stranger, som solgte dårlig. En ny inkarnasjon av gruppen, ledet av Brooker, turnerte i USA og andre deler av verden i de første årene av 1990-tallet.

I juli 1997 arrangerte bandtilhengere en feiring av 30-årsjubileum for suksessen til sangen «A Whiter Shade of Pale» og inviterte da det inaktive bandet til å spille. Konserten ved Redhill tiltrakk seg fans og tilhengere fra hele verden. Et direkte resultat av konserten var nettstedet «Beyond the Pale» i oktober 1997.

Nettstedet gjorde at tilhengerne kom i kontakt med hverandre, og det katalyserte og satte i gang en ny interesse for bandet. På slutten av 1999 lovte Gary Brooker at «Procol vil spille igjen i 2000», og i september spilte bandet på en åpen konsert ved New London Sinfonia i Guildford i Storbritannia.

Siden 2001 har Procol Harum med oppsetningen Brooker, Fisher, Geoff Whitehorn (gitar), Matt Pegg (bass) og Mark Brzezicki (trommer) vært på flere turneer over det meste av Europa, men også i Japan og i USA. En konsert i København i 2001 ble utgitt på DVD i 2002. I 2003 utga bandet albumet The Well's on Fire. En konsert i London med mange av sangene fra albumet ble utgitt på DVD i 2004: Live at the Union Chapel.

Procol Harum fortsetter å turnere, nå med Josh Phillips som erstatter for Fisher på orgel, noe som betyr at Gary Brooker er det eneste gjenværende og medlemmet siden gruppen ble dannet på 1960-tallet. I juni 2006 spilte Procol Harum på festivalen på Isle of Wight, det eneste bandet som også spilte på den opprinnelige festivalen på samme sted i 1969. Høsten 2006 spilte det Sveits, Danmark og Norge, men da med Geoff Dunn på trommer ettersom Mark Brzezickis andre band Casbah Club da sammen med The Who.

 Forfatterstrid 
I 2005 gikk Matthew Fisher til rettssak mot Gary Brooker og hans utgiver ved å hevde at han hadde vært med på skrive sangen «A Whiter Shade of Pale». Fisher, som nå er dataprogrammerer i Croydon i sørlige London, krevde en million pund i opphavsrettigheter og tidligere salg. Saken gikk til høyesterett i 2006. Brooker insisterte på sangen fra 1967 var skrevet før Fisher ble medlem av Procol Harum, men den 20. desember 2006 vant Fisher saken, men ble kun gitt rettighetene til 40 % av sangen enn de 50 % som han opprinnelig hadde krevd.BBC: Organist wins Procol Harum battle I en senere rettsbehandling i en appellrett vant Brooker tilbake de fulle royaltyrettighetene til sangen.Times Online 14. april 2009

 Æresbevisninger 
 Asteroiden 14024 Procol Harum er døpt etter bandet mens stjernen som tidligere var kjent som #00044501811 heter nå BJ Wilson, Procol Harum's drummerProcolHarum.com, en ære til trommeslageren B.J. Wilson, som døde i 1990.
 Bandet er foreslått opptatt i Rock and Roll Hall of Fame flere ganger, sist i 2012 og 2013. I 2018 ble bandet hedret av Rock and Roll Hall of Fame, rockens æresgalleri, da «A Whiter Shade of Pale» ble innlemmet i den nye singel-kategorien. «Rock and Roll Hall of Fame introduces new category for singles», Cleveland.comRock and Roll Hall of Fame Inducts Songs for the First Time, Including 'Born to Be Wild' & 'Louie Louie', Billboard.

 Bandmedlemmer 
Seneste line-up
 Gary Brooker – sang, piano (1967–1977, 1991–2022 død 2022)
 Geoff Whitehorn – gitar, bakgrunnsang (1991 – )
 Josh Phillips – orgel, synthesizer (1993 som turnerende medlem, 2004 – )
 Matt Pegg – bassgitar, bakgrunnsang (1993 – )
 Geoff Dunn – trommer (2006 – )

Tidligere medlemmer
 Keith Reid – tekster (1967–1977, 1991–2017)
 Matthew Fisher – orgel, sang rytmegitar (1967–1969, 1991–2004)
 David Knights – bassgitar (1967–1969)
 Ray Royer – gitar, bakgrunnssang (1967)
 Bobby Harrison – trommer, bakgrunnsang (1967)
 Barrie "B. J." Wilson – trommer, slagverk (1967–1977 død 1990)
 Robin Trower – gitar, sang (1967–1971, 1991)
 Chris Copping – orgel (1969–1976), bassgitar (1969–1971 og 1976–1977), rytmegitar (1969–1971) 
 Alan Cartwright – bassgitar, kontrabass (1971–1976) (død 2021)
 Dave Ball – gitar (1971–1972) (død 2015)
 Mick Grabham – gitar (1972–1977)
 Peter Solley – synthesizer (1976–1977)
 Dee Murray – bassgitar (1977) (død 1992)
 Tim Renwick – gitar (1977–1991)
 Dave Bronze – bassgitar (1991–1993)
 Mark Brzezicki – trommer, slagverk (1991–1992, 2000–2006)
 Ian Wallace – trommer (1993) (død 2007)
 Graham Broad – trommer (1995–1997)
 Henry Spinetti – trommer (1996)

Turnerende medlemmer
 John Savannah (kjent som Don Snow) – orgel (1992)
 Laurence Cottle – bassgitar (1992)

Plateutgivelser
 Studioalbum 
 1967 Procol Harum
 1968 Shine on Brightly
 1969 A Salty Dog
 1970 Home
 1971 Broken Barricades
 1972 Procol Harum Live with the Edmonton Symphony Orchestra
 1973 Grand Hotel
 1974 Exotic Birds and Fruit
 1975 Procol's Ninth
 1977 Something Magic
 1991 The Prodigal Stranger
 1996 The Long Goodbye
 1997 Liquorice John Death: Ain't Nothin' To Get Excited About (innspilt 1970)
 2003 The Well's on Fire
 2017 Novum

 Livealbum 
 1972 Procol Harum Live: In Concert with the Edmonton Symphony Orchestra
 1995  Pilgrim's Progress
 1999 BBC Live in Concert
 2004 Live at the Union Chapel 2005 One More Time - Live in Utrecht 1992 2008 One Eye to the Future – Live in Italy 2007 2008 Procol Harum – In Concert with the Danish National Concert Orchestra and Choir 2010 The Spirit of Nøkken 2012 MMX 2014 Some Long Road Singler (utvalg) 
Topp 50 på UK Singles Chart
 1967 «A Whiter Shade of Pale» (#1)
 1967 «Homburg» (#6)
 1968 «Quite Rightly So» (#50)
 1969 «A Salty Dog» (#44)
 1972 «A Whiter Shade of Pale» (#13)
 1972 «Conquistador» (live) (#22)
 1975 «Pandora's Box» (#16)

DVD-utgivelser
 1999 The Best of Musikladen Live 2002 Live 2004 Live at the Union Chapel 2009 Procol Harum: In Concert with the Danish National Concert Orchestra & Choir Referanser 

 Litteratur 
 Rander, Tommy; Sandblad, Håkan (1977): Rockens rolle, bearbeidet av Tor Marcussen, Oslo: H. Aschehoug, ISBN 82-03-08841-4

 Eksterne lenker 

  «The Secret Jewish History Of Procol Harum», av Seth Rogovoy, Forward.com'' 28. april 2017


  ClassicBands.com – Procol Harum
  All Music Guide – Bruce Eders band-historie
  TrowerPower.com – Robin Trowers offisielle nettsted
  Procol Harum Lyrics – Sangtekster

Procol Harum
Procol Harum
Procol Harum