Hebe

Hebe (gresk: Ἥβη, Hēbē) var i gresk mytologi ungdommens gudinne.«Hebes navn... betyr ’Ungdommens blomst’. Hun var en annen versjon av sin mor i den sistnevntes kvalitet av Hera Pais, ’Hera den unge pike’», observerte Kerenyi, Karl (1951): The Gods of the Greeks, s. 98. Hun ble ofte gitt tilnavnet Ganymeda, «gledens prinsesse», Pausanias: Description of Greece, 2. 12. 4  og var gudenes munnskjenk i gudenes hjem på Olympos, serverte dem nektar, udødelighetsdrikken, og ambrosia, gudenes føde, inntil hun ble gift med Herakles. Hennes etterfølger var den unge trojanske prinsen Ganymedes. Hebe fylte også badet for Ares og hjalp Hera opp i sin vogn.Homer: Iliaden, v. 722. Folket på Sikyon tilbad henne også som gudinnen for tilgivelse eller barmhjertighet.

Hebe er en datter av Zevs og Hera, Hesiod: Theogonien, 921–922; Homer: Odysseen, 11. 604–605; Pindaros: Isthmiske sanger, 4.59–60; Apollodorus, 1.3.1, og senere forfattere. og den guddommelige hustruen til Herakles. Hun hadde innflytelse over evig ungdom Chisholm, Hugh, red. (1911): «Hebe», Encyclopædia Britannica. Bind 13 (11. utg). Cambridge University Press; s. 166. og evnen til å gjenopprette ungdommen til dødelige mennesker, en makt som ser ut til å være eksklusiv for henne, som i Ovids Metamorfoser, noen guder beklager aldring til noen av sine favoriserte dødelige. Ifølge filosofen Filostratos den eldre var Hebe den yngste av gudene og den som var ansvarlig for å holde dem evig unge, og var dermed den mest æret av dem.Filostratos den eldre: Imagines (Book 2). Hennes rolle med å sikre de andre gudenes evige ungdom er passende for hennes rolle som munnskjenk, ettersom ordet ambrosia har blitt knyttet til en mulig urindoeuropeisk oversettelse knyttet til udødelighet og livskraft.Burkert, Walter (1985): Greek Religion. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press and Basil Blackwell Publisher. ISBN 978-0-674-36281-9; s. 22. I kunsten er hun typisk avbildet sammen med faren sin i form av en ørn, og tilbyr ofte en kopp til ham. Ørner var forbundet med udødelighet og det var en folkloristisk tro på at ørnen (som Føniks) hadde evnen til å fornye seg til en ungdommelig tilstand,Sammenlign med Salmenes bok 103,5: «Han metter ditt liv med det gode, du blir ung igjen som ørnen.» Ellicott's Commentary: «Ideen om at ørnen fornyet sin ungdom dannet grunnlaget for en rabbinsk historie, og dukker uten tvil også opp i myten om Føniks.» Hennes ekvivalent innenfor romersk mytologi er Juventas.Ovid har ikke påvist en forening av Hera (Juno) og Hebe (Juventas): han åpner Fasti vi med en disputt mellom Juno og Juventas hvor begge hevder å være beskytter av måneden juni (tekst online)

 Etymologi 
Det antikke greske ἥβη er det nedarvede ordet for «ungdom», fra urindoeuropeisk *(H)iēgw-eh2-, «ungdom, kraft». Beekes, R.S.P. (2009): Etymological Dictionary of Greek, Brill; s. 507. Navnet Hebe kommer således fra det greske ordet i betydningen «ungdom» eller «livets beste».

Selv om hun ikke var like sterkt knyttet til faren, ble Hebe av og til referert til med epitetet Dia, som kan oversettes til eller forstås som «Zevs’ datter» eller «himmelsk».Cook, Arthur Bernard (1906): «Who Was the Wife of Zeus?», The Classical Review. 20 (7): 365–378. JSTOR 695286.

Hennes romerske tilsvarighet, Juventus, betyr også «ungdom»,«Juventus», Online Etymology Dictionary som kan sees i slike utledninger som det engelske ordet juvenil = ungdom.«juvenile (adj.)», Online Etymology Dictionary

 Mytologi 
 Fødsel 
Hebe er datter av Zevs og hans søster-hustru Hera.Seemann, Otto (1887): The Mythology of Greece and Rome: With Special Reference to Its Use in Art. Harper & Brothers. ISBN 978-1417976454; s. 102. Dikteren Pindaros i Nemeiske sanger 10 omtalte henne som den vakreste av gudinnene, og å være ved morens side i Olympos for alltid.Pindaros: Nemeiske sanger, 10.17 I noen tradisjoner som ble nedtegnet langt senere av Servius, ga hennes far Zeus henne to duene med menneskestemmer, og den ene fløy dit Oracle of Dodona skulle bli etablert.

I en sjelden, alternativ versjon av Hebes unnfangelse, ble moren Hera gravid bare ved å spise en salatplante mens hun spiste middag med Apollon.Danielli, Mary (1952): «Andriantsihianika and the Clan of the Zanakantitra», Folklore. 63 (1): 46–47. JSTOR 1256765. Shri Bhagavatananda Guru: A Brief History of the Immortals of Non-Hindu Civilizations Denne versjonen ble nedtegnet av den berømte italienske mytografen Natalis Comes. Rekonstruert orfisk tro kan også presentere en annen versjon av Heras impregnering med Hebe. Detienne, Marcel (2003): «A Kitchen Garden for Women, or How to Engender on One's Own», The Writing of Orpheus: Greek Myth in Cultural Context. Overs. Lloyd, Janet. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press. ISBN 978-0-8018-6954-9; s. 50–58. Det bør huskes at denne versjonen av myten om Hebes fødsel er en spekulativ rekonstruksjon, og derfor representerer den sannsynligvis ikke hvordan myten ville blitt kjent for sitt opprinnelige publikum. I en annen versjon søkte Hera en måte å bli gravid uten hjelp fra Zevs ved å reise til riket til Okeanos og Tethys ved verdens ende. Der gikk hun inn i Floras hage og rørte ved en navnløs plante fra Olene og ble gravid med Ares. Hera kom tilbake til hagen en gang etter fødselen og spiste deretter salat for å bli gravid med Hebe.

Å spise salat i antikkens Hellas var knyttet til en forestilling om seksuell impotens hos menn og kvinner, og hvor Plutark registrert at kvinner aldri skulle spise hjertet av en salat. I tillegg ble salat assosiert med døden, da Afrodite la den døende Adonis i et fang med salat for å potensielt hjelpe til med hans gjenoppbygging. Til tross for disse bekymringene, ble det også antatt at salat var fordelaktig for menstruasjonsflyt og amming hos kvinner, egenskaper som kan assosiere planten med morskap. Denne versjonen av Hebes farskap er referert av den amerikanske forfatteren Henry David Thoreau i hans verk Walden; or, Life in the Woods (1854), der Hebe er beskrevet som datteren til Juno (den romerske Hera) og villsalat.

Et fragment av Kallimakhos beskrev Hera som holdte en fest for å feire den syvende dagen etter at datteren Hebe ble født.Kallimakhos: Iambi, Fragment 202. Gudene har et vennlig argument om hvem som vil gi den beste gaven, med Poseidon, Athene, Apollon og Hefaistos spesifikt nevnt som å presentere leker eller, som i Apollons tilfelle, sanger. Kallimakhos, som komponerte et dikt for feiringen av den syvende dagen etter fødselen av en datter til sin venn Leon, brukte Apollons gave av en sang som en guddommelig prototype for sin egen gave.Bonner, Campbell (1951): «A new fragment of Callimachus», Aegyptus. 31 (2): 133–137. JSTOR 41215365. I noen tradisjoner som ble nedtegnet av Servius, ga hennes far Zeus de to duene med menneskestemmer, og den ene fløy dit hvor oraklet i Dodona skulle bli etablert.

Hebe ble opprinnelig sett i myten som en flittig datter som utførte huslige oppgaver som var typiske for høyt rangerte, ugifte jenter i antikkens Hellas. I Iliaden gjorde hun oppgaver rundt i husholdningen som å gjøre klart badet for broren Ares Homer: Iliaden, 5.905. og hjelpe Hera inn i vognen hennes. Homer: Iliaden, 5.722. I tillegg ble Hebe ofte knyttet til Afrodite, hvor hun ble beskrevet som dansende sammen med og fungerte som hennes bebuder eller ledsager, og de to koblet sammen den klassiske assosiasjonen mellom skjønnhet og «ungdommens blomst».Homeriske hymne 3 til pythiske Apollon. pp. 186 ff. Houston Smith, Robert (1992): «’Bloom of Youth’: A Labelled Syro-Palestinian Unguent Jar», The Journal of Hellenic Studies. 122: 163–167. doi:10.2307/632163. JSTOR 632163. S2CID 163886202.

 Ekteskap 

Som bruden til helten Herakles var Hebe sterkt knyttet til både bruder og ektemannen innen kunst og litteratur. Hun var beskytter av bruder, på grunn av å være datter av ekteskapets gudinne Hera og viktigheten av hennes eget bryllup. Hebes rolle som beskytter av bruder refereres til i Edmund Spensers dikt Epithalamion (1595), hvor diktet også kobler henne til brudens fruktbarhet.Brumble, H. David (1998): Classical Myths and Legends in the Middle Ages and Renaissance: A Dictionary of Allegorical Meanings. London: Greenwood. ISBN 978-0313294518; s. 149–150. I noen avbildninger på vasemalerier, som vasen Ricci-hydria datert til omtrent 525 f.Kr., kjører Hebe en hestestridsvogn og er den som skal bringe sin fremtidige ektemann, Herakles, til Olympos fra jorden etter hans apoteose (opphøyelse til gud), en rolle som tradisjonelt ble oppfylt av Athene.Jenifer, Neils (2004): Greek Vases: Images, Contexts and Controversies. Boston, MA: BRILL. ISBN 978-90-04-13802-5; s. 76–83.Holt, Philip (1992): «Herakles' Apotheosis in Lost Greek Literature and Art», L'Antiquité Classique. 61: 38–59. doi:10.3406/antiq.1992.1130 En kratér (stort, dekorert blandekar) i Cleveland Museum of Art forestiller Hebe i vogn klar til å forlate Olympos for å hente mannen sin i nærvær av hennes mor, Artemis og Apollon.

Den tapte komedien Hebes Gamos («Hebes ekteskap») av Epikharmos av Kos, skildret bryllupsfesten til Hebe og Herakles. I Lovtalen av Ptolemaios Filadelfos, en poetisk hyllest til den hellenistiske herskeren i Egypt, av Theokrit fra Syrakus forestiller forfatteren at spiser Herakles med Ptolemaios I Soter og Aleksander den store på en fest på Olympos, og etter at han har blitt mett av nektar, gir han sin bue og piler og kølle til dem og drar til sin kones kammer.Hunter, Richard (2003): Theocritus. Encomium of Ptolemy Philadelphus. Los Angeles, CA: University of California Press. ISBN 0520235606; s. 77–125. Her presenteres paret som et av paradigmene for ekteskap mellom Ptolemaios II Filadelfos og Arsinoe med Herakles som trekker seg tilbake til Hebes kamre i en scene som minner om et bryllup. Den romerske dikteren Catullus i dikt 68 refererer positivt til det lovlige ekteskap til Herakles med den jomfruelige gudinnen Hebe som en kontrast til dikterens hemmelige forhold til en gift kvinne.Vandiver, Elizabeth (2000): «Hot Springs, Cool Rivers, and Hidden Fires: Heracles in Catullus 68.51–66», Classical Philology. 95 (2): 151–159. doi:10.1086/449482. JSTOR 270454. S2CID 161829455. En annen romersk dikter, Propertius, refererer også til Herakles som følte en brennende kjærlighet til Hebe ved hans død ved Oetafjellet, og endret den tradisjonelle myten der Herakles gifter seg med Hebe etter å ha steget opp til guddommelighet.Rae, A. Lyn (1983): Propertius' use of myth in 1.20 (Masters). University of British Columbia.

Hebe fikk to barn med Herakles: Aniketos og Alexiares.Apollodorus, 2.77 Selv om ingenting er kjent om disse guddommene utover navnene deres, er det et fragment av Kallimakhos som refererer til fødselsgudinnen Eileithyia, Hebes søster, og som tok seg av Hebe da barna ble født.Kallimakhos: Fragment 524.

 Den som skjenker ungdom 
En av Hebes roller var å være munnskjenk for gudene, og servere dem ambrosia og nektar. Homer: Iliaden, 4.1 I antikke kilder begrunnes hennes avgang fra denne rollen til hennes ekteskap. Alternativt presenterte Iliaden Hebe (og ved et tilfelle Hefaistos) som gudenes munnskjenk med den guddommelige helten Ganymedes som Zevs personlige munnskjenk. Homer: Iliaden,  20.230 I tillegg ser det ut til at Cicero antydet at enten Hebe eller Ganymedes, som typisk blir sett på som hennes etterfølger, kan tjene i rollen som munnskjenner ved den himmelske festen.Cicero: De Natura Deorum. s. 1. 40. Begrunnelsen for Hebes antatte oppsigelse ble forvandlet til en moraliserende historie på 1500-tallet av Den engelske statskirken, hvor det ble oppgitt i et notat i en engelsk-latinsk ordbok at hun falt mens hun var til stede for gudene, noe som førte til at kjolen hennes ble åpnet, og avsløret den nakne kroppen hennes offentlig. Selv om det ikke er noen klassisk litterær eller kunstnerisk kilde for denne beretningen, ble historien modifisert for å fungere som en advarsel til kvinner om å holde seg beskjedent tildekket til enhver tid, da spesielt nakne kvinner ble sett på som skammelige av kirken.Loomis, Catherine (2013): The Emblematic Queen: Extra-Literary Representations of Early Modern Queenship. New York: Palgrave Macmillan. ISBN 9781137303097; s. 61. I løpet av denne perioden var hun sterkt assosiert med våren, slik at dette tillegget av at hun falt, ble også gjort til en allegori for å representere årstidsskiftet fra vår til høst.

Ifølge noen antikke forfattere var Hebe knyttet til å opprettholde ungdommen og udødeligheten til de andre gudene. Filostratos den eldre uttalte at hun er grunnen til at de andre gudene er evig unge, og Bakkhylides påsto at Hebe, som prinsessen (basileia), er ansvarlig for udødelighet.Bakkhylides: Vol. Greek Lyric IV. s. Fragment 41. Dette er en annen begrunnelse for hennes ekteskap med Herakles, ettersom det sikrer ikke bare hans udødelighet, men også evig ungdom, som ikke ble sett på som likeverdige i de antikke mytene, slik som i tilfellet med Tithonos. I Evripides’ drama Heraklidene og i Ovids Metamorfoser, godtar Hebe ønsket til Iolaos om å bli ung igjen for å bekjempe Eurysthevs. Evripides: Heraklidene 849–859 Ovid: Metamorfoser 9.396 I Evripides’ drama Orestes blir det sagt at Helena skal sitte på en trone ved siden av Hera og Hebe etter å ha oppnådd udødelighet.

 Kult 

Hebe var særskilt assosiert med tilbedelsen av moren Hera i Argos og ved Heraion på Argos, et av hovedsentrene for tilbedelse av Hera i Hellas. Det ble sagt at Hebe, i en statue laget av elfenben og gull, ble avbildet stående ved siden av en veldig stor statue av Hera, som framstilte gudinnen sittende med et granateple og septer med en gjøk på toppen.Pausanias: Description of Greece. Et relieff laget av sølv over et alter skildret ekteskapet mellom Hebe og Herakles. Begge disse skildringene har gått tapt, men det er funnet mynter fra Argos som viser disse to statuene side om side.O'Brien, Joan V. (1993): The Transformation of Hera: A Study of Ritual, Hero, and the Goddess in the Iliad. Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield Publishers; s. 135–141. Det er mulig at Hebe ble tilbedt som eller representerte det jomfruelige aspektet av Hera, eller at hennes tilbedelse var med moren var lik datter og mor-dyrkelsen til Demeter og Persefone, ettersom begge potensielt representerte syklusen av gjenfødelse og fornyelse.Graves, Robert (1955): The Greek Myths. Penguin Books. Noen forskere teoretiserer at et av templene til Hera i italienske Paestum kan ha blitt dedikert til Hera og Hebe i stedet for til Hera og Zevs, som er den mer vanlige konsensus. Det har også blitt pekt på den hodeløse bysten av en velkledd ung jente ved at den kan ha fungert som antefiks (pryd på antikke templers takskjegg) eller akroterion av templet som muligens en representasjon av Hebe. Hebe ble også avbildet, sammen med Athene, stående ved siden av en sittende statue av Hera i Hera-tempelet ved Mantinea i Arkadia, skulpturert av Praxiteles. Pausanias: Description of Greece, 8. 9. 2

Hebe ser også ut til å bli tilbedt sammen med andre skikkelser. Det er en opptegnelse om en prestinne fra en deme av Aexone i Attika som tjente både Hebe og Alkmene som ble belønnet med en krone av olivenblader for sin tjeneste.Dillon, Matthew (2016): «48 'Chrysis the Hiereia having placed a lighted torch near the garlands then fell asleep' (Thucydides Iv.133.2): priestesses serving the gods and goddesses in Classical Greece», Women in Antiquity. New York, NY: Routledge. ISBN 978-1-315-62142-5; s. 1378. Claudius Aelianus refererer også til at Hebe ble tilbedt i et tempel som lå ved siden av et annet tempel dedikert til hennes ektefelle Herakles på et ukjent sted.Claudius Aelianus: On Animals 17. 46 Templene, som var adskilt av en kanal, huset haner i Herakles tempel og høner i Hebes tempel. Kyllinger var ikke ofte assosiert med noen av guddommene og mer typisk assosiert med Apollon.Hekster, Olivier (2002): «Of Mice and Emperors: A Note on Aelian De natura animalium 6.40», Classical Philology. 97 (4): 365–370. doi:10.1086/449598. hdl:2066/104483. JSTOR 1215450. S2CID 162317262. Det har også vært antydet at i Assyria var Apollo spesielt assosiert med Hebe.Martin, Catherine Gimelli (2014): «A review of "Vincenzo Cartari's Images of the Gods of the Ancients: The First Italian Mythography" edited and translated by John Mulryan», Seventeenth-Century News. 72: 267.

Hebe hadde også sin egen personlige kult og minst ett tempel i Hellas var dedikert henne. Det var et alter for henne i Athen ved Kynosarges.Pausanias: Description of Greece 1. 19. 3 Dette stedet hadde også gymnasion og tempel for Herakles og fellesalter til Alkmene og Iolaos.Fredricksmeyer, E.A. (1979): «Divine Honors for Philip II», Transactions of the American Philological Association. 109: 49–50. doi:10.2307/284048. JSTOR 284048. På Sikyon var det et tempel dedikert til her, og var sentrum for hennes egen kult. Folket i byen Flius, som var naboer til Sikyon, hedret Hebe (som de omtalte som Dia, som betyr «Datter av Zevs») ved å begunstige de som søkte benådning. Den reisende skribenten Pausanias besøkte stedet en gang på 100-tallet e.Kr. og beskrev tempelet og kulten til Hebe.

Det er en lund med sypresser og en helligdom som fra gammelt av har blitt holdt for være særskilt hellig, skrev ham i boken Beskrivelse av Hellas.Pausanias: Description of Greece 2. 13. 3 Folket her kalt helligdommens gudinne for Ganymeda, men senere ble hun omtalt som Hebe. Hun ble også tilbedt som en gudinne for tilgivelse og benådning. «Alle de som søker helligdom her, får full tilgivelse, og fanger, etter at de er blitt satt fri, dedikerer lenkene sine på trærne i lunden.»

 Antikkens kunst 

I kunsten er Hebe vanligvis avbildet iført en ermeløs kjole, typisk ble hun framstilt med enten en eller begge foreldrene hennes, ved bryllupsseremonien eller sammen med Afrodite.

Hebe ble av og til avbildet med vinger, noe som gjort det vanskelig for moderne forskere å identifisere Hebe og skille henne fra andre bevingede kvinnelige ledsagere som Iris eller Nike. En bekreftet avbildning av Hebe med vinger, bestemt av en «Η» over figurens hode, er på en kopp av Sosias. Hebe er antagelig mellom foreldre på deres trone mens hun venter på sin framtidige ektemann Herakles, som ble rettet mot henne av Athene, Apollon og Hermes. En annen bemerkelsesverdig skildring av en bevinget Hebe er  på en kopp av den såkalte Castelgiorgio-maleren på midten av 400-tallet f.Kr.«The Castelgiorgio Painter», British Museum, som plasserte henne sammen med moren og Ganymedes analogt med Zevs; Ares står i midten av scenen og det hele indikerer en familiær harmoni.

Det er mulig at Hebe er en av de bevingede figurene fra fronton til Parthenon som er oppbevart i British Museum, ettersom figuren står som en ledsager til Hera og er nær Zevs og Ares. Neils, Jenifer (1999): «Reconfiguring the Gods on the Parthenon Frieze», The Art Bulletin. 81 (1): 6–21. doi:10.2307/3051284. JSTOR 3051284. Figuren kan også representere Iris eller Nike, men kontekstuelle bevis gjør identifikasjon som Hebe mer sannsynlig. Fehr, Burkhard (2011): Becoming Good Democrats and Wives: Civil Education and Female Socialization on the Parthenon Frieze. London: LIT Verlag Münster. ISBN 978-3-643-99900-9; s. 113–116.. Skildringen av Eros med sin mor Afrodite på den samme frisen har blitt likestilt med Hebes posisjon til Hera, da gruppen ser ut til å ta hensyn til de unge jomfruene som nærmer seg fra høyre side av den østlige frisen. De to parene var knyttet til henholdsvis kjærlighet og bryllup/ekteskap, noe som skulle hentyde til de unge jomfruene som snart skulle gifte seg. En annen mulig sammenheng mellom parene er at Hebe og Eros blir framstilt som barn som fortsatt er avhengige av mødrene og holder seg av den grunn nær dem. Identifikasjonen av figuren som Hebe ville også gi mening på grunn av nærheten til Zevs og Ares, hennes far og bror. Ares og Hebe er her representert som et produkt av et lovlig ekteskap, som forsterker det hellige ekteskapet mellom Zevs og Hera, som gir et eksempel på et produktivt ekteskap med det dødelige, menneskelige paret vist i midten av den østlige frisen.

Hebe kan også ha vært framstilt på akroterion på Ares-tempelet i den athenske agoraen.Neils Boulter, Patricia (1953): «An Akroterion from the Temple of Ares in the Athenian Agora», Hesperia: The Journal of the American School of Classical Studies at Athens. 22 (3): 141–147. JSTOR 146761. Hebe kan også ha blitt avbildet på et fragmentarisk votivrelieff som ble gravd ut nær Erekhtheion, som viser Herakles kronet av Nike, som legger venstre arm rundt skuldrene til en annen gudinnes. Palagia, Olga (2009): Art in Athens During the Peloponnesian War. New York, NY: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-84933-3; s. 37. Hebe var imidlertid ikke mytologisk tilknyttet Nike, noe som fikk de fleste forskere til å tro at denne gudinnen er Athene.

Som brudenes gudinne ble Hebe ofte framstilt i bryllupsscener. En bemerkelsesverdig framstilling av Hebe kommer fra en arkaisk attisk svartfigurvase av typen dinos datert til 580–570 f.Kr., som er tilskrevet kunstneren Sofilos og er nå oppbevart i British Museum. Den skildrer Hebe som en del av en prosesjon av guder som ankommer huset til Pelevs for å feire hans bryllup med Thetis.Atsma, Aaron J.: «K18.4 HEBE», Theoi.com Her er Hebe den mest framtredende gudinnen i prosesjonen, og dukker opp alene og uten en kappe som dekker skuldrene hennes som de fleste andre gudinnene til stede. Hun har på seg en forseggjort kjole med mønstre av dyr og geometriske former og har på seg øredobber. Håret hennes er vist å være bundet med tre fletter båret over skulderen. Hennes framtredende posisjon kan være på grunn av hennes tilknytning til fester, å være en beskytter av bruder, eller ettersom en dødelig mann gifter seg med en gudinne, og refererer således til hennes eget ekteskap med Herakles. Hebe er også en framtredende figur på en epinetron, dekorert keramisk sylinder som ble lagt på gravene til ugifte kvinner, eller ved templene til gudinner,«epinetron», British MuseumNeils, Jenifer (2015): «epinētron», Oxford Classical Dictionary(krever tilgang) gjort 500-tallet f.Kr. av Eretria-maleren. Den skildrer forberedelsene til bryllupet til Harmonia. Bruden sitter i midten av scenen på en krakk og er omgitt av vennene sine som forbereder henne til bryllupet hennes mens moren, Afrodite, overvåker prosessen. Skildringen forsterker Hebes tilknytning til bryllup og bruder.

 Kunst etter antikken 

Hebe var et bemerkelsesverdig populært emne i kunsten etter antikken i perioden fra rundt 1750 til 1880. Det var etter å ha tiltrukket seg lite kunstnerisk oppmerksomhet både før og etter. I den senere perioden var mange avbildninger portretter av damer som Hebe, som i det minste de eneste modifikasjonene til et vanlig kostyme var en flytende hvit kjole, noen blomster i håret og en kopp å holde. De fleste kunstnere la til en ørn og en setting blant skyene. På fransk var det en spesiell betegnelse, «en Hébé», for kostymet. Personifiseringen vises i rokokko, grand manner (en idealiser estetisk stil med klassisk tilnærming som Joshua Reynolds ga betegnelsen til)«Grand Manner», Tate og nyklassisistiske stiler. Selv noen svært få aristokratiske modeller tillot en viss grad av nakenhet, for eksempel delvis å blottlegge et enkelt bryst, var det oftere tilfelle at framstillingen omfattet et portrett, særskilt i full lengde og i naturlig størrelse, akkompagnert av en såkalt klassisk iscenesetting og tilbehør som formidlet modellens verdige og aristokratiske status.«British and American Grand Manner Portraits of the 1700s» , National Gallery of Art

Jean-Marc Nattier malte Louise de Rohan, fransk adelskvinne og prinsesse ved ekteskap, som Hebe i 1737, Bilde: «Charlotte Louise de Rohan (1722–1786), princesse de Masseran», datter av Hercule Mériadec, fyrst Guéméné, nå i slottet i Versailles. og deretter den kongelige Louise Henriette av Bourbon, hertuginne av Orléans (1744) og en annen hertuginne, ektefellen til den 5. hertug av Chaulnes, samme år som Hebe, sistnevnte med et bryst blottet. François-Hubert Drouais malte Marie-Antoinette, da fortsatt dauphine , som Hébé i 1773, og Angelica Kauffman og Gaspare Landi begge malte flere bilder med Hebe som emne. Spesielt omtalte tidsskriftet Mercure de France Marie-Antoinette som Hebe ved hennes ekteskap.Barker, Nancy N. (1993): «"Let Them Eat Cake": The Mythical Marie Antoinette and the French Revolution», The Historian. 55 (4): 709–724. doi:10.1111/j.1540-6563.1993.tb00920.x. JSTOR 24448793. Portrettmaleren Élisabeth Vigée-Le Brun fortalte i sine memoarer hvordan hun malte den 16 år gamle frøken Anna Pitt, datter av Thomas Pitt, 1. baron Camelford, som Hebe i Roma, med en ekte ørn hun lånte av kardinal François-Joachim de Pierre de Bernis. Fuglen var rasende over å bli brakt innendørs til atelieret hennes og skremte henne veldig, selv om den ser relativt ufarlig ut på maleriet (nå i Eremitasjen i St. Petersburg).Vigée-Le Brun, Élisabeth (1835): Souvenirs, memoarer, begynnelsen på kapittel III på fransk; Portrait of Anna Pitt as Hebe En helt naken skildring av Ignaz Unterberger ble en stor suksess i Wien i 1795, og kjøpt av keiser Frans II for et stort beløp; kunstneren ble også gjort til hoffmaler.Griffiths, Antony; Carey, Frances (1999): German Printmaking in the Age of Goethe, London: British Museum Pubns Ltd; s. 90–92

I skulpturen begynte Hebe å blomstre som et emne litt senere, men fortsatte lengre i tid enn i maleriet. Hubert Gerhard skapte en tidlig statue av Hebe i 1590 som for tiden er utstilt på Detroit Institute of Arts, som viser henne naken, med kjolen hennes i den ene hånden og en kopp hevet over hodet i en annen. Hun hviler en fot på en skilpadde, en gest tradisjonelt assosiert med Afrodite Urania. Antonio Canova skulpturerte fire forskjellige versjoner av Hebe, og det er mange senere kopier.Originalen er i Eremitasjen i St. Petersberg, med de andre i Alte Nationalgalerie i Berlin og Museet i Forlì, Italia Denne hadde ingen medfølgende ørn, men omfatte den majestetiske fuglen var en utfordring som ble akseptert av flere senere billedhuggere. En forseggjort marmorgruppe med en naken Hebe og ørnen med utstrakte vinger ble påbegynt i 1852 av den aldrende François Rude, men uferdig ved hans død i 1855. Den ble fullført av hans enke og en annen er den nå i Musée des Beaux-Arts de Dijon og var veldig populær i bronseversjoner, med en i Chicago. Hebe and the Eagle of Jupiter, Art Institute of Chicago Albert-Ernest Carrier-Belleuse produserte nok en spektakulær gruppe, med ørnen plassert over en sovende Hebe (1869, nå i Musée d'Orsay i Paris). Jean Coulon (1853–1923) produserte en annen gruppe rundt 1886, med versjoner i Musée des Beaux-Arts de Nice og Stanford Museum (Cantor Arts Center) i California.

Spesielt i Amerika fortsatte figurer av Hebe å være populære på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet som dekorasjon i hager som fontener, og statuer var allment tilgjengelige i støpt stein. Tarentum i Pennsylvania, USA har to slike støpte steinstatuer av Hebe.De er lokalisert ved  and ). Formen til disse statuene ble donert til bydelen av Tarentum Book Club 6. juni 1912. I Vicksburg i Mississippi, ble Bloom-fontenen installert i 1927 nær den kommunale rosehagen, takket være et testament på $6500 i testamentet til Louis Bloom, har en Hebe av støpt sink. Ved Bowling Green i Kentucky, følger Hebe-fontenen på Fountain Square modellen til Antonio Canova, i patinert støpejern, kjøpt i 1881 fra J.L. Mott Iron Works i New York, til en pris av $1500. «The City of Bowling Green, Ky: Fountain Square». Arkivert fra originalen 16. april 2010 Lignende Hebe-fontener, sannsynligvis også fra Mott, er lokalisert i Court Square i Memphis i Tennessee og i Montgomery i Alabama, og en med bronsepatinering var tidligere Starkweather-fontenen i Ypsilanti i Michigan, installert i 1889. Ypsilanti Historical Society: «Lost Ypsilanti: The Starkweather Fountain»; den enkelte figuren av Hebe kostet 750 dollar. Andre Hebe-fontener i støpt sink av Mott og andre produsenter er dokumentert av Grissom, Carol A. (2009): Zinc sculpture in America, 1850–1950, s. 301-.

Det er en bronsestatue av Hebe gjort av Robert Thomas (1966) som er lokalisert i sentrum av Birmingham i England.Lokalisert ved ).

 Bilder  

 Referanser 

 Litteratur 
 Apollodorus Apollodorus, The Library, 1921, 2 bind. Engelsk oversettelse av James George Frazer, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. Utgave online hod  Perseus Digital Library.
 Kerényi, Carl (1951): The Gods of the Greeks, Thames and Hudson, London.
 Gantz, Timothy (1996): Early Greek Myth: A Guide to Literary and Artistic Sources, Johns Hopkins University Press, 2 bind:  (Vol. 1),  (Bind 2).
 Hesiod: Theogonien, i The Homeric Hymns and Homerica, 1914, engelsk oversettelse av Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. Utgave online hos Perseus Digital Library.
 Homer: Iliaden, 1924. Engelsk oversettelse av  A.T. Murray i to bind. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. . online hos Perseus Digital Library.
 Homer; Odysseen. 1919. Engelsk oversettelse av A.T. Murray. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. . Utgave online hos Perseus Digital Library.
 Hymn to Hermes (4), i The Homeric Hymns and Homerica, engelsk oversettelse av Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Utgave online hos Perseus Digital Library].
 Pindaros: Odes, Diane Arnson Svarlien. 1990. Utgave online hos Perseus Digital Library.

 Eksterne lenker 

 «Hebe», Theoi Project
 «Hebe», Greek Mythology
 «Hebe», Greekmythology.com
 Bilder av Hebe, Warburg Institute Iconographic Database''

Kategori:Greske gudinner
Kategori:Helsegudinne