Ettpartistat

Ettpartistat er en stat hvor det er ett parti som har makten og alle de politiske lederne tilhører dette partiet. Det kan være mange grunner for at en stat er en ettpartistat, for eksempel ideologi eller religion. Dette betyr ikke nødvendigvis at ingen andre partier eller kandidater kan stille til valg. I dag er Kina, Cuba, Nord-Korea, Laos, Turkmenistan og Vietnam land hvor ingen andre parti får stille. Mange ettpartistater er kommet som et resultat av demokrati, men hvor vinneren har eliminert alle andre parti.

 Nåværende ettpartistater 
Følgende liste inneholder land som statsrettslig er ettpartistater i dag:
  Cuba – Cubas kommunistiske parti
   Den saharawiske arabiske demokratiske republikk – Polisario
  Eritrea – Folkets front for demokrati og rettferdighet
  Kina – Det kinesiske kommunistparti
  Laos – Laos' revolusjonære parti
  Nord-Korea – Koreas arbeiderparti
  Vietnam – Vietnams kommunistiske parti

 De facto ettpartistater 
  Turkmenistan – Turkmenistans demokratiske parti

 Norge 
Under andre verdenskrig var Norge de facto en ettpartistat med Nasjonal Samling som eneste lovlige parti, etter den tyske okkupasjonsmaktens forordning som forbød andre partiorganisasjoner fra og med september 1940. Den norske eksilregjeringen fortsatte imidlertid å operere fra London.

Etter krigen var norsk politikk fullstendig dominert av et parti, Arbeiderpartiet, som alene hadde flertall på Stortinget fra 1945 til 1961. Dette førte til at historikeren Jens Arup Seip valgte å sammenligne norsk politikk med en ettpartistat i et berømt foredrag fra 1963.Jens Arup Seip: Fra embetsmannsstat til ettpartistat, tale (senere utgitt) i Det Norske Studentsamfunn 1963. Det er derimot viktig å presisere at Norge aldri var en ettpartistat i ordets riktige forstand, siden det var frie valg og opposisjonen hadde en reell mulighet til å overta makten, slik de også gjorde etter hvert.

 Tidligere ettpartistater 
 Afrika 
 Angola (MPLA) 1975–1991
 Benin (Benins Folks Revolusjonære Parti) 1975–1990
 Burundi (Union for Nasjonal Fremgang) 1966–1992
 Djibouti (Folkets Samling for Fremskritt) 1977–1992
 Ekvatorial-Guinea (Arbeidernes Nasjonale Samlingsparti) 1970–1979, (Det demokratiske parti for Ekvatorial-Guinea) 1987–1991
 Elfenbenskysten (Elfenbenskystens Demokratiske Parti – Afrikansk Demokratisk Samling) 1960–1990
 Etiopia (Det Etiopiske Arbeiderparti) 1984–1991
 Gabon (Gabons Demokratiske Parti) 1968–1990
 Ghana (Konvensjonens Folkeparti) 1964–1966
 Guinea (Guineas Demokratiske Parti – Afrikansk Demokratisk Samling) 1958–1984
 Guinea-Bissau (Det afrikanske parti for uavhengighet for Guinea og Kapp Verde) 1974–1991
 Kamerun (Kameruns Nasjonalunion) 1966–1985, (Kameruns Folkedemokratiske Bevegelse) 1985–1990
 Kapp Verde (Det afrikanske parti for uavhengighet for Guinea og Kapp Verde) 1975–1981, (Det afrikanske parti for uavhengighet for Kapp Verde) 1981–1990
 Kenya (Kenyas Afrikanske Nasjonalunion) 1982–1991
 Komorene (Komorisk Fremgangsunion) 1982–1990
 Kongo-Brazzaville (Det Kongolesiske Arbeiderparti) 1969–1990
 Kongo-Kinshasa (Folkets Revolusjonsbevegelse) 1970–1990
 Liberia (Det sanne Whig-parti) 1878–1980
 Den sentralafrikanske republikk (Bevegelsen for sosial evolusjon av svart Afrika) 1962–1980, (Den sentralafrikanske demokratiske union) 1980–1981, (Sentralafrikansk demokratisk samling) 1987–1991
 Tsjad (Det tsjadiske fremgangsparti) 1963–1973,Azevedo, M. (2019). Chad: a Nation in Search of its Future. Routledge. (Nasjonalbevegelsen for Kulturell og Sosial Revolusjon) 1973–1975, (Nasjonal Samling for Uavhengighet og Revolusjon) 1984–1990
 Øvre Volta (Afrikansk demokratisk samling) 1960–1966

 Europa 
 Tyskland 1933–1945 (før og under andre verdenskrig) – NSDAP (nazistpartiet).
 Sovjetunionen fra den russiske revolusjonen 1917 til kommunismens fall 1991 – kommunistpartiet.
 Det tidligere Jugoslavia før Titos død.
 Folkerepublikken Bulgaria fra 1944 til kommunismens fall i 1989.

 Referanser  

Kategori:Styreformer