Halvaper

Halvaper er de dyrene innen gruppen primater som i liten grad ligner det man mest forbinder med aper. Gruppen omfatter lemurene og aye-ayen på Madagaskar, galagoer og potto fra Afrika og lorier fra Sørøst-Asia, samt spøkelsesaper, en gruppe som fylogenestisk står nærmere de høyere apene enn de andre halvapene. Gruppen er derved parafyletisk. De regnes som mer primitive enn de andre nålevende primatene og representerer et tidlig stadium i primatenes utvikling til aper. De blir ikke lenger regnet som en systematisk gruppe), men har likevel fortsatt å bli brukt som systematisk enhet i mange arbeider av praktiske hensyn.

Bygning
Hodeskalle og tenner
Hodeskallen hos haøvaper har ikke komplette øyehuler med lukket bakkant slik som høyere aper. Unntaket er spøkelsesaper, men dette kan skyldes konvergent evolusjon på grunn av spøkelsesapenes enorme øyne. Tannformelen er 2:1:3:3 hos de fleste arter, men de høyt spesialiserte spøkelsesapene og fingerdyret har avvikende tannformel. Hos lemurer er fortennene i underkjeven små og smale, og sammen med hjørtenennene rettet forover som en slags kam  til å stelle pelsen. Den fremste forjekselen er lang og likner ei hjørnetann. Få av halvapene er fruktetere, men livnærer seg hovedsakelig ved å jakte små insekter og andre smådyr i trærne. Pannebeinet gror ikke sammen på et tidlig stadium slik som hos høyere aper, slik at de har et delt påannebein i likhet med de fleste andre pattedyr.

Kropp
Halvapene har i likhet med høyere aper gripehender og gripeføtter og de fleste artene er trelevende. De fleste artene er sålegjengere, men spøkelseapene er spesialisert på å hoppe og har utviklet en lang tars og er tågjenger på bakbeina. I motsetning til de høyere apene er halvaper for det meste nattdyr. Ingen av dem har rødt-grønt fargesyn. Livmoren er todelt (såkalt uturus bicornatus), og halvapene føder vanligvis kull med unger, og ikke én og én som hos høyere aper.

 Systematikk 
Gruppen ble i utgangspunktet klassifisert som en av to underordner av primater av den tyske zoologen Johann Karl Wilhelm Illiger i 1811. Han gav dem navnet Prosimii, av gresk pro-før og + simia-ape. Det var ikke uvanlig at naturforskeren fra forskjellige land ikke var oppmerksomme på (eller brydde seg om) hverandres arbeider den gangen, og den franske naturforskeren Étienne Geoffroy Saint-Hilaire gav den samme gruppen navnet Strepsirhini («innovervendte nesbor») i 1812. Illigers navn var imidlertid det mest populære, og flere autoriteter forsatt denne klassifikasjonen.

Først et århundre senere - i 1918 - la den britiske pattedyreksperten Reginald Innes Pocock merke til at spøkelsesaper hadde en nese som er tørr, slik de høyere apene har. Han foreslo å bruke Saint-Hilaires navn Strepsirhini for halvapene utenom spøkelsesaper, og å opprette en ny underorden Haplorhini («enkle nesebor») for en gruppe bestående av spøkelseapene og de høyere apene. Dette forslaget fikk lite gjennomslag, og Illigers systematikk var fortsatt i bruk fram til Pococks forslag ble tatt opp av den britiske anatomen William Charles Osman Hill i 1953. Siden den gang har vitenskapelig konsensus skiftet flere ganger mellom å bruke Illigers Prosimia og Simia (høyere aper) eller Pococks Strepsirhini-Haplorhini som inndeling. De fleste vitenskapelige arbeider presenterer gjerne mer enn én måte å dele inn primatene på. Selv om de fleste forskere er enige om slektskapsforholdene, er det ingen enighet om hvordan primatene best klassifiseres. Inndelingen i halvaper og høyere aper er imidlertid en enkel og praktisk inndeling, og den aller vanligste utenfor vitenskapelige arbeider.

Halvapene omfatter følgende familier:
 Spøkelsesaper
 Muselemurer
 Ekte lemurer
 Daubentoniidae (fingerdyret)
 Indrier
 Røyskattmakier
 Loirer

I tillegg kommer to utdødde familier, Omomyidae og Adapidae. Slektskapsforholdet mellom disse og de øvrige halvapene, og med de høyere apene er foreløpig ikke klarlagt. Den fossile apen Ida blir vanligvis regnet til Adapidae.

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:Primater