Henoteisme

Henoteisme (av gresk hen, «én» – og theos – «gud») er et religionsfenomenologisk begrep. Religionshistorikeren Max Müller innførte begrepet i 1867. Det anvendes der hvor én guddom får udelt oppmerksomhet, uten at andre guder benektes. I hinduismen kan en hindu/hindufamilie ha en utvalgt gud som de tilber og ser på som sin personlige. 

Forskjellige forskere foretrekker begrepet monolatrisme framfor «henoteisme» i diskusjon om religioner der én gud står sentralt, men eksistensen eller stillingen til andre guder ikke benektes. Ifølge Christoph Elsas bærer begrepet henoteisme i moderne bruk en konnotasjon om utviklingen av religioner i senantikken. En henoteist kan tilbe én gud fra et gudepanteon utfra et eget valg, samtidig som vedkommende aksepterer andre gudeskikkelser og gudekonsepter. Henoteisme og inklusiv monoteisme er begrepet som refererer til en mellomposisjon mellom ubegrenset polyteisme og eksklusiv monoteisme.Monotheism and Polytheism, Encyclopædia Britannica (2014)

 Referanser 

Eksterne lenker
 What are Henotheism and Monolatry? 
 On Henotheism

Kategori:Religionsfilosofi