Earl Hines

Earl Kenneth «Fatha» Hines (født 28. desember 1903 i Pittsburgh, død 22. april 1983 i Oakland i California) var en amerikansk jazzpianist og bandleder.

Hines lærte trompet og piano, og spite med Lois Deppes «Serenaders» i hjembyen (1918–1921).  Hans spillestil videreutviklet seg fra ragtime og stride piano, til en «trumpet style» med hyppig bruk av arpeggio. Hines flyttet til Chicago omkring 1923, der han ble med i Sammy Stewarts band, Erskine Tates band, og Carroll Dickersons band, før han i samme by, tilkom i Louis Armstrong «Stompers» (1926), «Hot Five» og «Hot Seven», samt «All-Stars» (1948–51).  Han ledet eget band «Earl Hines and his Orchestra» (1928–48), frem til 1938 basert på (det Al Capone-eide) Grand Terrace Ballroom i Chicago.  Bandet huset musikere som Charlie Parker, George Russell, Billy Eckstine, Dizzy Gillespie og Sarah Vaughan.  Etter flytting til California, etablerte han eget Dixieland-band (1951).  

Rundt 1964 ga han en serie konserter i New York, og mottok i en alder av 64 år Down Beat-prisen 1965.

Den 16. mai 1966 spilte han ved Club Manhattan i Oslo med Karl Otto Hoff på trommer og Bjørn Pedersen på bass, et innslag som med Harald Heide-Steen jr. som regissør
ble vist i NRK-programmet Tema med variasjoner den 1. september 1966. Den 22. oktober 1970 gjestet han Njårdhallen. Hines ledet sporadiske grupper frem til sin død.   

 Referanser 

 Eksterne lenker 



 redhotjazz.com  med biografi og liste over hans komposisjoner
 pbs.org  har diverse materiale om Hines

Kategori:Jazzpianister fra USA
Kategori:Personer fra Pittsburgh