Steingjerde

Et steingjerde, eller steingard, er et gjerde av ubearbeidet stein.

Steingjerder er en tørrmur konstruksjon som har vært brukt forskjellige steder i verden fra langt tilbake i tid. For eksempel i Midtøsten og av inkaene i Peru. Også på de britiske øyer og i Skandinavia finnes det mange steingjerder. Tørrmursgjerder ble tradisjonelt brukt til å holde husdyr innesperret, skille mellom utmark og innmark, avgrensing av jordteiger og rundt kirkegårder.

 Steingjerder i Norge 
Når land ble ryddet ble steinen lagt i rydningsrøys, brukt til gjerde eller også brukt til brygger, grunnmurer eller mindre bygninger. I Norge har vi steingjerdene som er fra eldre jernalder, som var mellom 500 år f.kr. og 600 år e.kr. De fleste er ikke så gamle men fra tiden etter jordreformen i 1857 hvor man fikk større teiger enn før og eldre steingjerder ble tatt ned og flyttet.

Stein er et vanlig forekommende materiale i de fleste deler av landet. Kvalitet og form på steinen tilsa imidlertid at gjerdet måtte bygges forskjellig, alt etter hvor man fant stein. I utgangspunktet er gjerdene laget av ubearbeidet stein. Der steinen er rund fra moreneavsetningen fra siste istid ble den ikke bearbeidet men stein av skifer, kalkstein, sandstein eller granitt kunne bli slått av hjørner eller kløyvd for å passe bedre. 

På Jæren finner man mange gjerder som trolig har ligget på samme steder fra førhistorisk tid. På slutten av 1700- tallet i forbindelse med nyrydding på Jæren premierte Stavanger Amts Husholdningsselskap de som hadde ble bygget gjerder. Disse skulle være 1,5 alen høye (95 cm) og var 1,25 alen (80 cm) nederst. Steinen der var en del av moreneavsetningen, og måtte dels ryddes unna for å få åkeren sammenhengende og dels kom stadig ny stein opp på grunn av temperatursvingninger og at landet fortsatt hever seg. Steinen som kom opp stammet fra mange kanter, men mye var avrundet under transporten. Gjerdene på sørjæren er brede og bygd med store hulrom. Grunnen på Nordjæren inneholder mer skifer. Lagene er bølget og gjerdene smuldrer lettere. Gjerdene er noe smalere og mer firkantet i profil. Dette går igjen oppover store deler av vestlandet, der man mange steder hadde tilgang til sandstein som lå lagvis og lot seg hogge opp til byggestein. Gjerdene ble bygd opp med flere lag innafor hverandre og stein på kryss og tvers for at det samlede byggverket skulle holde lenge.

Steingjerdene påvirkes av tele, jorderosjon eller kraftig vegetasjon, og krever ettersyn og vedlikehold. Samarbeidet mellom naboer om vedlikehold ble regulert med lovene som ble kalt «granners fredsstifter». Arbeidet var fra begynnelsen fordelt etter hvor mye land den enkelte hadde. Senere, i 1860, kom det en lov som overførte ansvaret for gjerding til eierne av dyrene. En ny lov kom i 1902 om gjensidig gjerdehold, og gjerdeplikten fordeles nå med en halvpart på hver bruker av gjerdet. Høyden på nye gjerder skulle være 1,75 alen (110 cm), men få ble laget så høye. I 1961 ble det fastsatt at steingjerdet skal stå i grenselinjen og ikke lenger enn 0,5 meter inn på naboens eiendom.

Man kan få økonomisk støtte til vedlikehold av steingjerder gjennom flere offentlige ordninger i Norge.

 Konstruksjon 
Et norsk steingjerde er alltid byget som tørrmur uten sement eller annet bindemiddel. Konstruksjonene kan i hovedsak defineres i tre typer:

 Ordna røys – Enkel konstruksjon og den mest vanlige gjerdetypen for avgrensing av jordteiger.
 Dobbelt mur – Enkel konstruksjon stablet med rette vegger på begge sider. Steinene blir lagt med litt helling inn mot senter av muren.
 Kistemur – To likeverdige mursider med fyllmasse i mellom og rette vegger på begge sider. Ofte benyttet til mer forseggjorte steingjerder og høyre gjerder. Sidene skråner ofte litt innover mot toppen for å hindrer utrasing.

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:Arkitektoniske former
kategori:Landbrukshistorie
kategori:Landbruk
Kategori:Gjerder