George Rodney

George Brydges Rodney, 1. baron Rodney, (født 24. februar 1718, død 24. mai 1792) var en britisk admiral.

 Tidlig karriere 
Han var født i Walton-on-Thames, selv om familien var fra Rodney Stoke i Somerset. Hans far hadde vært i tjeneste i Spania under Chales Mordaunt, jarlen av Peterborough, og tjente som kaptein i et marinekorps etter at han gav seg i hæren. Marinekorpset ble oppløst i 1713. Rodney ble sendt til Harrow School, og ble utnevnt til frivillig ombord «Sunderland» da han forlot skolen. Han ble utnevnt til løytnant mens han tjente i Middelhavet ombord i HMS «Dolphin» den 15. februar 1739. Han ble kaptein 9. november 1742 på HMS «Plymouth». Etter at han tjente i hjemlige farvann, fikk han kommandoen over slagskipet HMS «Eagle» (60 kanoner), og med dette skipet deltok han i Edward Hawkes seier utenfor Ushant 14. oktober 1747 over den franske flåten.

 Kommandant 
Han ble utnevnt til guvernør og øverstkommanderende på Newfoundland 9. mai 1749 og fikk graden commodore. Det var vanlig på den tiden å utnevne en marineoffiser til dette embedet, hovedsakelig på grunn av fiskeinteressene i området. Han ble valgt til parlamentsmedlem for Saltash i 1751 og giftet seg med sin første kone, Jane Compton (1730–1757), søster til Chales Compton, i 1753. Under sjuårskrigen bidro Rodney med viktige tjenester. Han deltok i ekspedisjonen mot Rochefort i 1757 hvor han ledet slagskipet «Dublin» (74 kanoner). Året etter, i samme skip, deltok han under Edward Boscawen i å ta Louisburg (Cape Breton Island).

Han ble kontreadmiral 19. mai 1759 og ble kort tid etterpå gitt kommandoen over en liten skvadron som skulle ødelegge et stort antall båter med flat bunn og lagre som ble samlet ved Le Havre med tanke på en invasjon av den engelske kyst. Han bombarderte byen i to dager og netter og påførte fienden store tap i krigsmateriell. Han lyktes i juli 1760 med en annen liten skvadron i å ta mange flere av fiendens båter med flat bunn og i å blokkere kysten så langt unna som Dieppe. Han ble valgt til parlamentsmedlem for Penryn i 1761, og ble i oktober samme år utnevnt til øverstkommanderende over stasjonen på De britiske Leewardøyene. Innen de tre første månedene av 1762 hadde han redusert den viktige øya Martinique, mens både St. Lucia og Grenada hadde overgitt seg til hans skvadron. Under beleiringen av Fort Royal (senere Fort-de-France) utviste hans sjømenn og marinesoldater utmerket tjeneste på kysten. Da freden kom i 1763, returnerte admiral Rodney hjem. Han hadde i mellomtiden blitt utnevnt til viseadmiral i sitt fravær og mottok takk fra begge kamre i parlamentet.

Rodney ble baronett i 1764, samme år som han giftet seg med Henrietta, datter til John Clies fra Lisboa. Fra 1765 til 1770 var han guvernør av Greenwich Hospital, og i oppløsningen av parlamentet i 1768 lyktes han i å utfordre Northampton med en ruinerende pris. Da han ble utnevnt til øverstkommanderende på Jamaica i 1771, mistet han sin post på Greenwich, men få måneder senere fikk han embetet kontreadmiral. Han hadde kommandoen på Jamaica frem til 1774, og i denne rolige perioden, forbedret han verftet på stasjonen. Rodney gav seg med en følelse av skuffelse over ikke å ha blitt guvernør på Jamaica, og ble kort tid etterpå tvunget til å slå seg ned i Paris. Utgiftene med å stille til valg og tapene i spillet i maktens kretser hadde knust hans formue, og han kunne ikke sikre seg lønn som kontreadmiral i Storbritannia. Han ble utnevnt til admiral i 1778 og brukte enhver anledning til å sikre seg en kommando for å frigjøre seg fra sine økonomiske problemer. Hans venn i Paris, Marshal Biron, hjalp ham med dette slik at han kunne returnere med sine barn til London i mai samme år. Historien om at han ble tilbudt en fransk kommando er oppspinn.

 Den amerikanske uavhengighetskrigen 

Rodney ble igjen utnevnt til øverstkommanderende på De britiske Leewardøyene sent i 1779. Hans ordrer var å komme Gibraltar til unnsetning på vei til Karibia. Han erobret en spansk konvoi utenfor Cape Finisterre den 8. januar 1780 og beseiret den spanske admiralen Juan de Lángara åtte dager senere i slaget ved Cape St. Vincent utenfor Cape St. Vincent hvor han tok eller ødela syv skip. 17. april var en trefning utenfor Martinique med den franske admiralen Luc Urbain de Bouexic som skyldtes uforsiktighet blant noen av Rodneys kapteiner uten avgjørelse. Rodney tok den verdifulle nederlandske øya St. Eustatius den 3. februar 1781 etter ordre. Den hadde vært en stor entrepôt av nøytral handel og var full av bytte som Rodney konfiskerte. Siden store deler tilhørte engelske handelsmenn, rotet han seg inn i en rekke av dyre anmeldelser.

Etter noen måneder i England hvor han gjenopprettet helsen og forsvarte seg i parlamentet, returnerte han til sin kommando i februar 1782, og en trefning med den franske flåten den 9. april førte til hans storslagne seier i slaget ved Saintes utenfor Dominica, da han 12. april med 35 linjeskip beseiret François Joseph Paul de Grasses 30 linjeskip. Franskmennenes tallmessige underlegenhet ble balansert med deres størrelse og seilingskvaliteter, likevel ble fem erobret og ett sunket etter elleve timers kamper. Dette viktige slaget reddet Jamaica og ødela den franske marines prestisje, mens det gjorde at Rodney kunne skrive at «i løpet av to små år har jeg tatt to spanske, en fransk og en nederlandsk admiral.» En lang og trettetnde kontrovers eksisterer om opprinnelsen til manøvren «bryte linjen» i dette slaget, men seierens ære har aldri blitt påvirket av uenigheter rundt spørsmålet. En endring i vindretningen brøt den franske linjen, og engelske skip dro nytte av dette på to steder.

 Arv 
Rodney kom hjem i august for å få udelt ære fra sitt land. Han hadde allerede blitt utropt til baron Rodney av Rodney Stoke i Somerset, gjennom patent den 19. juni 1782, og House of Commons hadde tildelt ham en pensjon på £2000 i året. Fra denne tiden av levde han et stille liv til han døde i London. Han ble etterfulgt som baron av sin sønn, George (1753–1802), som dagens baron er etterkommer av.

Rodney var uten tvil en dyktig offiser, men han var også hovmodig, egoistisk og skruppelløs, både i å skaffe seg løsepenger og i å bruke sin posisjon til å sette familiens hell på spill, selv om slikt var vanlig (for ikke å si normalt) på denne tiden. Han utropte sinn sønn til kaptein da han var femten. Han ble anklaget av sin nestkommanderende, Samuel Hood, for å ofre tjenestens interesser for egen profitt. Det må huskes at han da var for tidlig gammel og preget av sykdom.

Minst fire krigsskip i Royal Navy har navnet HMS «Rodney» til hans ære.

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 The Governorship of Newfoundland and Labrador
 Artikkelen om ham fra Online 1911 Encyclopædia Britannica 

Kategori:Britiske admiraler
Kategori:Britiske baroner og baronesser
Kategori:Personer fra den amerikanske uavhengighetskrigen
Kategori:Personer fra Walton-on-Thames