Herbert Kappler

Herbert Kappler (1907–1978) var en tysk SS-offiser som under andre verdenskrig var sjef for Sipo og SD i Roma. Under tiden i Italia beordret han massakren i Fosse Ardeatine.

Kappler ble etter krigen i Italia dømt til fengsel på livstid for krigsforbrytelser. Han døde i fødelandet etter en oppsiktsvekkende flukt fra italiensk fengsel.

 Bakgrunn 
Kappler ble født 29. september 1907 i en middelklassefamilie i Stuttgart.Adams, J. (2009). Historical dictionary of German intelligence (Vol. 11). Scarecrow Press. Han gikk på teknisk høyskole der han studerte elektrofag, og fra 1929 arbeidet han som elektriker.

 Virke under nazismen 
Han ble medlem av Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei (nazistpartiet) i 1931. Han ble også medlem av SA og senere av SS. Etter en kortere tid som arbeidsledig ble han hjelpepolitimann ved Württembergs politiske politi. Fra 1934 ledet han filialen i Tübingen av Württembergische Politische Polizei.Ingrid Bauz, Sigrid Brüggemann, Roland Maier (Hg.): Die Geheime Staatspolizei in Württemberg und Hohenzollern. Stuttgart (Schmetterling-Verlag) 2013, s, 95f. I 1937 avla han eksamen ved Polizeiakademie Berlin som Kriminalkommissar.

Han oppnådde graden Obersturmbannführer i SS.

 SS-offiser i Italia 
Kappler ble våren 1939 forbindelsesoffiser til det italienske politi i Roma. I november 1939 var han en kort periode i Berlin for å forhøre Bürgerbräukeller-attentatsmannen Georg Elser.Elser und die Kommissare
I midten av 1941 ble Kappler, som hadde blitt major i SS, utnevnt til liaisonoffiser for å ivareta forbindelsene med Benito Mussolinis regjering, samt til sikkerhetsrådgiver til det fascistiske politi. Hans forfremmelser i Italia skyldtes dels hans erfaring med sikkerhetsarbeid, dels hans kontakter innen SS-ledelsen (især med Reinhard Heydrich) og det forhold at han behersket italiensk flytende.

I 1942 ble han politiattasjé ved den tyske ambassade i Roma.

Den 10. september 1943 (etter Italias kapitulasjon) ble han Gestapo-sjef i Roma. Det tysk-okkuperte Italia var underlagt tysk militærstyre ledet av Albert Kesserling og Erwin Rommel, selve Roma var styrt av general Rainher Stahel og senere general Kurt Mälzer. Kappler og hans italienske partner Pietro Caruso opptrådte delvis uavhengig av militærstyret. Kappler var formelt underordnet Karl Wolff som var Himmlers mann i Italia. 

 Jødeforfølgelsene 
Kappler overtok kommandoen over sikkerhetspolitiet og SD i Roma, og iverksatte konfiskasjon av jødisk eiendom. Han planla deportasjonen av Romas jødiske befolkning (ca. 8.000 til 10.000 mennesker). Allerede den 26. september 1943 hadde Kappler lovet at intet medlem av Romas jødiske menighet skulle deporteres, men til gjengjeld for dette løftet hadde han krevd - og mottatt - 50 kilogram gull fra menighetens ledere. Pave Pius XII hadde fått vite om utpressingen og lovet jødene å bistå med gull, men nok gull var i mellomtiden blitt innsamlet. Kapplers plan var at denne kombinasjonen av utpressing og narrespill skulle få jødene til å føle seg så trygge at de ikke gikk under jorden; lignende lureri var tidligere blitt anvendt av SS overfor jødiske menigheter i andre hærtatte land.Bohr: Flucht aus Rom, s. 114 
Tidlig i oktober 1943 fikk Kappler ordre fra Berlin om å internere de rundt 8000 jødene i Roma og deportere dem til Nord-Italia. Stahel forsto at dette innebar det jødene skulle drepes og krevde godkjenning fra utenriksminister Ribbentrop. Ribbentrop svarte at saken skulle være overlates til SS, det vil si Kappler. Ernst Kaltenbrunner sendte telegram til Kappler med utvetydig ordre om at umiddelbar og fullstendig fjerning av jødene i Italia var høyt prioritert. Stahel ga beskjed om at han var motstander av deportasjonen.

Dannecker planla operasjonen som skulle skje mens jødene sov i sine boliger. Natten mellom 15. og 16. oktober 1943 klarte hans folk å arrestere 1259 jøder, og  1007 av dem ble sendt til Auschwitz. Av disse overlevde bare ti. Kappler fikk senere flere jødiske liv på samvittigheten. I et fjernskriv av 18. oktober til Karl Wolff, lederen for Himmlers personlige stab, skrøt han av at

 «Judenaktion heute nach büromäßig bestmöglichst ausgearbeitetem Plan gestartet und abgeschlossen.»Sitat fra Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich, Fischer Taschenbuch 2005, s. 299

Imidlertid var et flertall av den jødiske befolkningen i Roma allerede gått i skjul dels i klostre og kirkelige institusjoner, dels i bygninger som tilhørte Vatikanstaten og dermed var utenfor Kapplers myndighetsområde. Noen hundre arresterte personer slapp etter inntrengende appeller fri igjen, og ble ikke deportert.

I forbindelse med rettssaken mot Adolf Eichmann hevdet Kappler at han var motstander av deportasjon. Istedet for deportasjon skal han ha foretrukket å bruke jødene som inntektskilder. Kappler var kjent med at den entydige ordren fra Berlin var fanget opp av Wehrmacht og diplomater i Roma, ryktet kunne dermed gå og jødene kunne dermed finne på å søke tilflukt i det store antallet kirker og klostre i byen noe som ville gjøre deportasjon vanskelig.Zuccotti, S. (1996). The Italians and the Holocaust: Persecutiuon, Rescue, and Survival. University of Nebraska Press.

SD hadde allerede før Operation Shingle den 22. januar 1944 forsøkt å knuse enhver motstand mot den tyske okkupasjonsmakt. Til dette formål holdt SD seg med en «ytre stasjon» i en bolig i Roma (Via Tasso 145/155) der mange av avhørene og torturhandlingene foregikk.http://www.gedenkorte-europa.eu/de_de/via-tasso.html Via Tasso Studienkreis Deutscher Widerstand 1933–1945Bohr, Flucht aus Rom, s. 115

I mars 1944 ga Kappler ordren som førte til at 335 gisler ble skutt rett sør for Roma, som hevn for en av den italienske motstandsbevegelsens aksjoner inne i Romas sentrum. Denne massehenrettelsen er senere kjent som  massakren i Fosse Ardeatine.

 Etter andre verdenskrig 

 Rettsoppgjør 

Ved krigens slutt ble han tatt til fange av britene, som utleverte ham til italienske myndigheter i 1947. Tiltale og varetekt skjedde i henhold til Moskva-erklæringen om tyske overgrep og denne la opp til at mistenkte krigsforbrytere skulle overføres til landet der forbrytelsene skjedde. Saken gikk for Tribunale Militare di Roma fra 2. mai 1948. Kappler ble ikke tiltalt for internering av jøder 16. oktober 1943. Han innrømmet å ha ledet henrettelsen av 335 italienere (massakren i Fosse Ardeatine), men hevdet det var et ordre som han var forpliktet til å følge. Han hevdet at jødeforfølgelsen skjedde på ordre fra Himmler og innrømmet at han fikk ordre om å arrestere jødene i Roma. Kappler hevdet at han protesterte mot deportasjon av jøder, noe som var direkte usant. Han ble dømt til 15 års fengsel for å ha presset jøder til å gi fra seg gull. Kappler ble dømt for massakren i Fosse Ardeatine som domstolen konkluderte var langt utenfor legitim handling i krig og derfor en krigsforbrytelse. Kappler viste ingen anger eller følelser i retten. For sine krigsforbrytelser ble Kappler i 1948 dømt til livsvarig fengsel av en italiensk militærdomstol. Kappler anket dommen til Italias høyeste militærdomstol. Denne bekreftet livstidsdommen i 1953. Søknad om benådning ble avvist i 1957. Straffen ble sonet i militærfengselet ved Gaeta sammen med østerrikske krigsforbryteren Walter Rede. Kappler hadde tre rom og kjøkken til rådighet. Det var fra dette stedet at han i 1961 avla vitnemål i rettssaken mot Adolf Eichmann.

Saken mot Kappler ble lite omtalt i utenlandsk presse. Ernst von Weizsäcker forble i Vatikanet da Roma ble frigjort og ble stilt for retten i Nürnberg mens saken mot Kappler pågikk i Roma.

Den irske katolske presten Hugh O’Flaherty, som arbeidet i Troskongregasjonen i Vatikanet under annen verdenskrig, hadde klart å bygge opp en hemmelig hjelpeorganisasjon som skjulte jøder, italienske deserterte soldater og andre forfulgte i klostre og andre hemmelige skjulesteder. Flere tusen mennesker ble hjulpet på denne måten. Kappler forsøkte å arrestere og drepe O'Flaherty under krigen.

Da Kappler satt i italiensk fengsel fikk han månedlige besøk av monsignore O’Flaherty. I 1959 konverterte Kappler til katolisismen og ble døpt av O’Flaherty.Elizabeth Altham: Catholic Heroes of the Holocaust – The Pimpernel of the Vatican.    The Augustine Club an der Columbia University, 10. februar 1998The Vatican Pimpernel – The Wartime Exploits of Monsignor Hugh O'Flaherty  (Collins Press)

 Flukt og død 
I 1976 var det klart at Kappler led av kreft og at han snart ville dø. Tusenvis demonstrerte da en militærdomstol ville løslate Kappler. Gustav Heinemann, Willy Brandt og Helmut Schmidt ba om benådning av Kappler. En vanlig domstol stanset løslatelsen. Han ble overført fra fengselet til et militærsykehus i Roma. Den 15. august 1977 flyktet han derfra ved hjelp av sin kone, tyske Annelise. Hun hadde giftet seg med ham fire år tidligere, og hadde som sykepleier hatt fri tilgang til ham. Hun fikk blant annet overnatte hos ham. Med den under 50 kilo tunge Kappler gjemt i en stor trillekoffert, smuglet hun ham ut fra sykehuset. Hun skal ha firt ham fra fjerde etasje gjennom et vindu i militærsykehuset ved hjelp av klatreutstyr. Ifølge andre reportasjer trillet hun kofferten ut inngangen til bilen sin og fikk hjelp av en carabinieri på vakt. Ifølge Der Spiegel spaserte ekteparet trolig ut av sykehuset på grunn av slappt vakthold. 

Ved hjelp av sin privatbil kom ekteparet Kappler seg tilbake til Vest-Tyskland samme dag. Rømningen ble først oppdaget neste morgen. Dette ble sett på som en skandale i Italia. Fire tjenestemenn fra det italienske Carabinieri ble avskjediget, mens to av vaktene ble arrestert for tjenesteforsømmelse. Politikere krevde at forsvarsministeren, som var ansvarlig for carabinieri, måtte gå av. Kappler ble omtalt som Romas mest forhatte mann.

Flukten var en senasjon og skapte stort oppstyr i Italia der Kappler var et symbol på nazistenes ondskap. Romas borgermester ledet en marsj til minne om Kapplers ofre. Vesttyske myndigheter ville ikke utlevere Kappler med henvisning til grunnloven som forbød utlevering for rettsforfølgelse i annet land. Flukten påvirket de diplomatiske relasjonene mellom Italia og Forbundsrepublikken. Statsminister Giulio Andreotti avlyste et møte med forbundskansler Helmut Schmidt. 

Vesttyske myndigheter avviste italienernes anmodning om å utlevere ham. I Soltau ble Kappler tatt mot med blomster, samtidig var det vesttyskere som demonstrerte og mente han måtte utleveres til Italia. Vesttyske myndigheter hadde tidligere bedt om hans løslatelse, og ville heller ikke reise ny straffesak mot ham. Han ble utstyrt med sikkerhetsvakter.

Han døde 9. februar 1978 i Soltau. Omkring 600 møtte opp i begravelsen, inkludert gamle nazister hvorav noen gjorde nazihilsen ved graven.

 Litteratur 
 Felix Nikolaus Bohr: Flucht aus Rom. Das spektakuläre Ende des „Falles Kappler“ im August 1977. In: Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte 60 (2012), S. 111–141.
 Felix Nikolaus Bohr: Ermittlung nicht erwünscht. Das geplante „Restverfahren“ im Fall Herbert Kappler: Ein Zeugnis deutscher und italienischer Vergangenheitspolitik (1959-1961). In: Themenportal Europäische Geschichte (2012), URL, (aufgerufen: 25. Juli 2014)
 J. P. Gallagher: Scarlet Pimpernel of the Vatican: Hugh Joseph O'Flaherty 
 Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. Fischer Taschenbuch Verlag, zweite aktualisierte Auflage, Frankfurt am Main 2005, ISBN 978-3-596-16048-8, Eintrag zu Kappler, Herbert, S. 299.
 Joachim Staron: Fosse Ardeatine und Marzabotto: Deutsche Kriegsverbrechen und Resistenza. Geschichte und nationale Mythenbildung in Deutschland und Italien (1944–1999).'' Schöningh, Paderborn 2002.

 Referanser 

Kategori:Personer fra Stuttgart
Kategori:SS-offiserer
Kategori:SD-personell
Kategori:Gestapo-personell
Kategori:SA-personell
Kategori:Tyskere fra andre verdenskrig
Kategori:Personer tilknyttet det tredje rike
Kategori:Medvirkende til Holocaust
Kategori:Einsatzgruppe-personell
Kategori:Medlemmer av NSDAP (innmeldt 1925–1932)
Kategori:Tyske krigsfanger under andre verdenskrig
Kategori:Tyskere dømt for forbrytelser begått under andre verdenskrig
Kategori:Tyskere dømt for krigsforbrytelser