Gobindh Singh

Gobind Singh ji (punjabi ਗੁਰੂ ਗੋਬਿੰਦ ਸਿੰਘ ਜੀ; 1666–1708) var den tiende og siste av de ti sikh-guruene og ble guru den 11. november 1675 som etterfølger etter sin far, guru Tegh Bahādur.

Før guru Gobindh Singh døde, utpekte han sikhenes hellige skrift sri Gurū Granth Sāhib dji som den neste, evige sikh-guruen. Denne granth (boka) er mer enn en hellig bok for sikhene.

Rollen som guru Gobindh Singh (også noen ganger skrevet som «Govind»), den tiende og siste av de ti sikh-gurūene og grunnleggerne av sikh-troen, var monumental. Han levde som et eksempel på sikhtroen gjennom et liv med store personlige tap: Gobindh mistet sin far, sin mor og alle de fire sønnene sine i den religiøse krigen mot mughal-keiseren Aurangzeb. Aurangzeb krevde at alle sikher skulle konvertere til islam eller bli drept. Det var i denne krigen at guru Gobindh led så store personlige tap.

Guru Gobindh Singh sies å ha knyttet sammen de løse trådene i sikh-troen. Han erklærte seg selv som den siste sikh-guruen. Men autoriteten som Gurū Granth Sāhib fikk var en åndelig autoritet; fysisk, tidsbundet autoritet ble gitt til sikhene som helhet. Guru Gobindh grunnla også sikhdåpen med mottakelse av vievann.

Det følgende er en oppsummering av de viktigste høydepunktene i livet til guru Gobindh Singh:

Han samlet og redigerte boka Dasam Granth Sāhib (1428 s.) 
Han skrev forskjellige bānier som sikhene resiterer daglig: «Djāp Sāhib», «Tjåpæ» o.a. 
Han lot bygge forskjellige gurdvārāer — slik som Kesj Garh Sāhib o.a. 
Han utviklet Anandpūr Sāhib som et hovedsenter for sikhismen. 
Han videreutviklet strukturen i sikh-samfunnet ved innføring av forskjellige  administrasjonssystem. 
Han sendte det berømte brevet Zafarnāmā til Aurangzeb.

 Referanser 

 Litteratur 

Kategori:Indere
Kategori:Personer fra Patna
Kategori:Sikhisme