Gorm den gamle

Gorm den gamle var konge av Jylland på midten av 900-tallet. Lite er kjent om hans kongeperiode. Han var konge fra før 936 til sin død, trolig til ca. 958. Dødsåret er svært usikkert, og flere forslag foreligger.

Gorms senere slektning, Svein Estridsson, refererte til både Gorm og hans far som «konger av Danmark», men det er vanskelig å avgrense utstrekningen av Gorms kongerike. Når Gorm døde er uvisst, men det er vanlig å angi en gang i perioden 958-964. 

 Hva het Gorm egentlig? 
Navnet til Gorm er skrevet forskjellig i de eldste kildene fram til omlag 1200.Arne Kvitrud: Ble Gorm den gamle drept i Norge? 2025 - https://kvitrud.no/2025%20Gorm%20den%20gamle%20og%20Norge.pdf
 Runesteiner 
 På Hedeby stein 4 (ca. 940) står det …Gormr reist rúnar. Det er imidlertid usikkert om dette refererer til Gorm den gamle.Direkte avlest: Æskel satti sten þænsi æftiʀ Toka Kurms sun, seʀ hullan drottin. Saʀ flo ægi at Upsalum Sattu drængiaʀ æftiʀ sin broþur sten a biargi støþan runum. Þeʀ Gorms Toka gingu næstiʀ.
 Den lille Jellingsteinen (ca. 950) har inskripsjonen kurmr kunukʀ (Kurmr konge), der Kurmr er tolket som en variant av Gorm. Ingen tilnavn er brukt.
 På den store Jellingsteinen (ca. 965) nevnes kurm faþur (Kurm far), uten tilnavn.
 Hällestad-runesteinen (seint 900-tall) nevner Tóki både som Kurms sønn og Gorms sønn, uten tilnavn.Direkte avlest: Æskel satti sten þænsi æftiʀ Toka Kurms sun, seʀ hullan drottin. Saʀ flo ægi at Upsalum Sattu drængiaʀ æftiʀ sin broþur sten a biargi støþan runum. Þeʀ Gorms Toka gingu næstiʀ. Det er uenighet om dette refererer til Gorm den gamle eller en annen Gorm.
 Runesteinen i Sønder Vissing (950–1000) bruker navneformen Gōrms, der hans svigerdatter Tove lot steinen reise.Tōfa lēt gørva kumbl, Mistivis dōttiR, øft mōður sīna, kona Hara[l]ds hins gōða, Gōrms sonaR

 Tidlige middelalderkilder 
 Eyjólfr Valgerðarson (før 985) omtalte i en løsvise: Gorms af gǫmlu = Gorm av det gamle.Diana Whaley 2012: Eyjólfr Valgerðarson, Lausavísa, i Diana Whaley (redaktør), Poetry from the Kings’ Sagas 1: From Mythical Times to c. 1035. Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages 1. Turnhout: Brepols, side 276 - https://skaldic.org/m.php?p=text&i=1157  (hentet 12.12.2025).
 Adam av Bremen (ca. 1070) skrev verket Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum på latin. Han brukte flere versjoner av navnet: Hardecnudth Orm (vanskelig å tolke), Orm, og de mer latiniserte formene Haraldus filius Gormo senis og Gormus senex. Begge de latiniserte navnene betyr «Gorm den gamle» eller «Gorm gamle». Om Orm skriver han: Cui successit Orm, qui et Gorm dictus est («Han etterfulgtes av Orm, som også ble kalt Gorm»).Scriptores minores historiæ Danicæ medii ævi ex codicibus denuo recensuit M. Cl. Gertz. Udg. af Selskabet for Udgivelse af Kilder til dansk Historie : Gertz, M. C. (Martin Clarentius), 1844-1929, ed : Free Download, Borrow, and Streaming : Internet Archive side 170. Post hunc Gorm Ænskæ, filius eius, lvii. regnauit annis iv. — Post illum frater Haraldus lviii. regnauit breui tempore. — Cui successit Orm, qui et Gorm dictus est, lix.; cuius vxor fuit Tyræ Danmarckbot; eius temporibus deleta est fere tota Christianitas.
  Roskildekrøniken (ca. 1138–1143) skrev navnet som Gorm på latin, uten tilnavn.Scriptores minores historiæ Danicæ medii ævi ex codicibus denuo recensuit M. Cl. Gertz. Udg. af Selskabet for Udgivelse af Kilder til dansk Historie : Gertz, M. C. (Martin Clarentius), 1844-1929, ed : Free Download, Borrow, and Streaming : Internet Archive side 17, 18 og 23. Dansk oversettelse: Roskildekrøniken – heimskringla.no
 Reges Danorvm (ca. 1140–1150) har formen Gorm gamlæ.Scriptores minores historiæ Danicæ medii ævi ex codicibus denuo recensuit M. Cl. Gertz. Udg. af Selskabet for Udgivelse af Kilder til dansk Historie : Gertz, M. C. (Martin Clarentius), 1844-1929, ed : Free Download, Borrow, and Streaming : Internet Archive side 168.
 Historia Norwegie (en gang i perioden 1150-1235) har teksten: Gorms Stultissimi Danorum regis filiam…= Gorm Tåpelig, danskenes konges datter.Historia Norvegiae utgitt av Inger Ekrem, Lars Boje Mortensen (redaktør); Peter Fisher (oversetter). Museum Tusculanum Press, 2003. Historia Norwegie, side 82. 
 Nóregs konungatal (slutten av 1100-tallet) nevner i vers 19: Gorms sun = Gorms sønn. Ingen tilnavn er brukt.https://heimskringla.no/wiki/Noregs_Konungatal
 Sven Aggesen (ca. 1185–1190) kalte ham på latin Gorm Løghæ.Scriptores minores historiæ Danicæ medii ævi ex codicibus denuo recensuit M. Cl. Gertz. Udg. af Selskabet for Udgivelse af Kilder til dansk Historie : Gertz, M. C. (Martin Clarentius), 1844-1929, ed : Free Download, Borrow, and Streaming : Internet Archive side 108 og 109. Løghæ er et gammelt dansk ord med betydningen doven, sløv eller dvask.
 Saxo Grammaticus (ca. 1200) brukte i Gesta Danorum formen Gormo og Gormone.Saxonis Grammatici Gesta Danorvm : Saxo, Grammaticus, d. ca. 1204 : Free Download, Borrow, and Streaming : Internet Archive side 318 og 371.

Kongens navn skrives på så mange måter at ettertiden neppe har visst sikkert hvordan navnet ble skrevet eller uttalt. På 1100-tallet ser det ut til at navnet er normalisert til å være Gorm. Navnet kan opprinnelig ha vært Orm, Korm, Worm eller Gorm. 

Ifølge Adam av Bremen ble Sigtrygg avsatt fra tronen av Hargedon. Det uvanlige navnet Hargedon regnes vanligvis som en feilstaving av Hardeknut, et navn Adam brukte for faren til Gorm. Noen anser at Hardeknut og Gorm ikke er far og sønn, men samme person som en forkortelsen av navnet «Hardeknut Vurm», der «Vurm» (eller Orm) tolkes som Gorm.Erich Hoffmann: Beiträge zur Geschichte der Beziehungen zwischen dem deutschen und dem dänischen Reich für die Zeit von 934 bis 1035. I: 850 Jahre St.-Petri-Dom zu Schleswig 1134–1984. Schriften des Vereins für Schleswig-Holsteinische Kirchengeschichte. Reihe I, Band 33. Schleswig 1984, side 109.

 Tilnavnene 
Eyjólfr Valgerðarsons (før 985) har Gorm av det gamle. Adam av Bremen (ca. 1070) har tilnavnene "Gormo senis" og "Gormus senex". Begge de latiniserte navnene betyr Gorm den gamle eller Gorm gamle. Reges Danorvm (ca. 1140–1150) har formen "Gorm gamlæ". Historia Norwegie (en gang i perioden 1150-1235) har Gorms Stultissimi. Stultissimi  betyr tåpelig. Sven Aggesen (ca. 1185–1190) har "Gorm Løghæ" med betydningen «doven», «sløv» eller «dvask». 

Tilnavnene hos Sven Aggesen og Historia Norwegie er ikke bekreftet i andre kilder. Det er rimelig å kalle ham for Gorm den gamle eller Gorm Gamle.Arne Kvitrud: Ble Gorm den gamle drept i Norge? 2025 - https://kvitrud.no/2025%20Gorm%20den%20gamle%20og%20Norge.pdf

Saxo (omkring 1200) omtalte en eldre dansk konge, som han kaller Gorm med tilnavnet Engelskmannen.:Saxo Grammaticus: Danmarks krønike, oversatt av Fr. Winkel Horn - https://www.heimskringla.no/wiki/Gorm_Engelskmand: Etter Frodes død kom sønnen hans Gorm, som førte tilnavnet Engelskmann fordi han var født i England, på tronen der på øya, men lykken var mindre varig enn rask til å falle i hans lodd, for da han drog fra England til Danmark for å ordne sakene der, ble et langvarig tap følgen av et kortvarig fravær. Englenderne, som mente at alt håp om å oppnå friheten berodd på hans fravær, la planer om allmenn avfall fra danskene og tok over hals og hode mot til seg og gjorde opprør. Men jo mer englenderne hatet og foraktet ham, desto mer trofast holdt danskene fast ved ham, så da han begjærlig etter herredømmet strakte begge hendene ut etter de to landene, fikk han det ene, men mistet ugjenkallelig det andre, for han gjorde aldri noe kjekt forsøk på å vinne det tilbake. Så vanskelig er det å holde sammen på store riker. Noen mener at det er den samme som Gorm den eldre, mens andre mener det er to personer.

 Familie 
 Forfedre 
Presten Adam av Bremen (ca. 1070) skrev at Gorm kom fra «Nortmannia». Hvor Nortmannia var er uklart, og forskere har tolket det både som Norge og som områder knyttet til normannere:
 Tatjana N. Jackson argumenterer for at Adam av Bremen bruker «Nortmannia» konsistent om Norge i sitt verk. Hun viser til at Adam skiller tydelig mellom «Dania» (Danmark) og «Nortmannia» (Norge) i sin geografi, og at han bruker «Nortmanni» om nordmenn som etnisk gruppe.Tatjana N. Jackson: The Far North in the Eyes of Adam of Bremen and the Anonymous Author of the Historia Norwegie. The Medieval Globe 7.1, 2021, side 77–89. Ifølge denne tolkningen ville Gorm ha norsk opprinnelse.
 Erik Kroman tolker «Nortmannia» som et område i England dominert av normannere, særlig Danelagen. Han foreslo at den engelske jarlen Gudrum, omtalt i perioden 928–934, kan være identisk med Gorm.Erik Kroman: Debat: Kom Gorm den Gamle fra England. Fortid og Nutid, 1984. Denne tolkningen bygger på at «Nortmanni» i frankiske og engelske kilder ofte betegner vikinger generelt, ikke nødvendigvis nordmenn spesifikt.
 En tredje mulighet er at «Nortmannia» viser til Normandie i Frankrike, der skandinaviske vikinger hadde etablert seg fra tidlig 900-tall.
Tolkningen av «Nortmannia» er dermed åpen, og det er ingen konsensus blant forskere om Gorms geografiske opprinnelse.

Rekkefølgen av danske konger tidlig på 900‑tallet er usikker på grunn av få og ofte motstridende kilder. Adam av Bremen gjengir en kongerekke der navnet «Hardecnudth Gorm» forekommer.Francis J. Tschan (oversetter): Adam of Bremen: History of the Archbishops of Hamburg-Bremen. Columbia University Press, 1959, bok II. Tekststedet er uklart, og forskere har tolket det forskjellig:
 En vanlig tolkning er at det mangler et komma, slik at Hardeknut var far til Gorm.Stefan Pajung og Niels Lund: Gorm den Gamle, lex.dk, hentet 4. februar 2026. I så fall ville kongerekken være: Hardeknut (far) → Gorm (sønn) → Harald Blåtand (barnebarn). Dette støttes av at navnet Hardeknut forekommer senere i den danske kongeslekten.
 En annen tolkning er at «Hardecnudth Gorm» viser til én og samme person, altså Gorm.Niels Lund: Vikingetidens konger. Gyldendal, 2010. Dette ville bety at Gorm hadde to navn eller at «Hardecnudth» var et tilnavn. Middelalderske konger hadde ofte flere navn, og navnet kunne variere i forskjellige kilder.
Begge tolkningene har støtte blant forskere, og det finnes ingen andre samtidige kilder som kan avklare spørsmålet definitivt.

 Ektefelle 
Ut fra tekstene på Jellingssteinene var Gorm den gamle var gift med ei Tyra , og han var far til Harald Blåtann. Gorm reiste den eldste av de to runesteinene på Jelling til minne om Tyra.

Se egen artikkel om Tyra Danebod.

 Barn 
Gorm kan ha hatt disse barna med Tyra:
 Knut Dane‑Ast, medkonge av Danmark ca. 947–962. Ifølge Saxo Grammaticus falt Knut under et tokt i Irland før farens død, mens han ifølge andre kilder først døde i 962.Saxo Grammaticus: Gesta Danorum, bok 9.Stefan Pajung og Niels Lund: Gorm den Gamle, lex.dk. Hentet 4.2.2026.
 Harald Blåtann, dansk og norsk konge.
 Gunhild Kongemor, gift med Eirik Blodøks. To kilder knytter henne til Gorm og Tyra:
I kvadet Hákonarmál fra 960-tallet omtales Eirikssønnene som av Gamles ætt (norrønt Gamla kind).Edith Marold 2012: Einarr skálaglamm Helgason, Hákonardrápa, i Diana Whaley (red.), Poetry from the Kings’ Sagas 1. Turnhout: Brepols, side 279. Det kan vise til Gorm den gamle.
 Historia Norwegiæ (ca. 1200) angir at Gunhild var datter av Gorm den gamle og søster til Harald Blåtann.
 I tillegg mente Claus Krag at Gunhild antakelig var datter av Gorm, men uten nærmere begrunnelse. Gareth Williams vurderer Historia Norwegiæ som den mest troverdige tradisjonen, og peker på at dette forklarer hvorfor Gunhild og Eirik kalte en av sønnene sine Gorm, et sjeldent navn knyttet til Jelling‑ætten, og hvorfor Harald Blåtann senere støttet Eiriks sønner i Norge.Gareth Williams: Eirik Blodøks, side 42 og 49.

Gorm hadde også sønnen Toke Gormson med en frille. Han falt i et slag ved Uppsala i 986. Han var jarl over Vendsyssel og konge av Skåne 971–986.Stefan Pajung og Niels Lund: Gorm den Gamle, lex.dk. Hentet 4.2.2026.

 Gorms maktovertakelse 
Gorms maktovertakelse er dårlig dokumentert i kildene. De viktigste kildene for denne perioden er:
 Adam av Bremens kirkehistorie (ca. 1070), som bygger på opplysninger fra den danske kong Sven Estridsen (1047–1076).Adam av Bremen, Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum, red. B. Schmeidler, MGH Scriptores rerum Germanicarum in usum scholarum 2, Hannover 1917.
 Widukind av Corveys Res gestae Saxonicae (ca. 968-973).Widukind av Corvey, Res gestae Saxonicae, red. Paul Hirsch & Hans‑Eberhard Lohmann, MGH Scriptores rerum Germanicarum in usum scholarum 60, Hannover 1935.
 Corvey-annalene (til ca. 1148)Annales Corbeienses, red. G. H. Pertz, MGH Scriptores 3, Hannover 1839, s. 1–18.
 Senere norrøn sagalitteratur, særlig Olav Tryggvasons saga (den store) fra 1300-tallet.Óláfs saga Tryggvasonar en mesta, red. Ólafur Halldórsson, Editiones Arnamagnæanæ A 1–3, København 1958–2000.

Det finnes et tydelig hull i overleveringene som synes å skyldes Adams informant Sven Estridsen.Danmarks historie, side 162. Dette hullet kan ikke fylles med Olav Tryggvasons saga fra 1300-tallet, som regnes som en sen og litterært bearbeidet kilde. Sagaen skildrer Gorms mange seirer over danske småkonger og høvdinger, men dette stoffet er historisk upålitelig.Danmarks historie, side 162.

Et sentralt problem er forholdet mellom «Gorm den gamle» i de danske kildene og «Hardegon» hos Adam av Bremen. Adam av Bremen gjengir en kongerekke der navnet «Hardecnudth Gorm» forekommer, og han omtaler også en «Hardegon» som skal ha avsatt kong Sigtrygg.Adam av Bremen, Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum, bok II.
 Johannes Steenstrup mente at «Hardegon» var en feilstaving av «Hardecnudth», slik at Hardegon og Gorm var identiske personer.Johannes Steenstrup, Normannerne, bind 4, København 1882, s. 24–26. Dette anser også Hoffmann (side 109) som mulig.
 Curt Weibull fant i håndskriftene B og C av Adams kirkehistorie tillegget «filius Hardewigh» (som han oppfattet som en feilstaving av «filius Hardecnudth»). Dette ville bety at en ektra generasjon av Jelling-dynastiet var blitt innskutt i kongerekken, slik at Hardecnudth var far til Gorm, ikke identisk med ham.Curt Weibull, Kritiska undersökningar i Nordens historia omkring år 1000, Lund 1911, s. 89–94. Der håndskriftene B og C har «filius», har håndskrift A en lakune (et hull i teksten).Curt Weibull, Kritiska undersökningar i Nordens historia omkring år 1000, Lund 1911, side 91.
Det er ingen konsensus blant forskere om hvorvidt Hardegon og Gorm er samme person eller to forskjellige personer i farsforbindelse.Stefan Pajung og Niels Lund: Gorm den Gamle, lex.dk, hentet 4. februar 2026.

Adams fremstilling av at Hardegon/Hardecnudth/Gorm skal ha avsatt kong Sigtrygg er også usikker når den sammenholdes med tyske kilder. I følge Widukind av Corveys Res gestae Saxonicae, skrevet bare noen tiår etter hendelsene, var det den østfrankiske kongen Heinrich I som i 934 beseiret danskene og tvang deres konge «Chnuba» til dåp.Widukind av Corvey, Res gestae Saxonicae I, 40, red. Paul Hirsch & Hans‑Eberhard Lohmann, MGH Scriptores rerum Germanicarum in usum scholarum 60, Hannover 1935, s. 59. Dette skaper kronologiske problemer, om  Chnuba fortsatt var konge i 934 må Sigtrygg ha blitt konge umiddelbart etterpå, og deretter raskt blitt beseiret av Gorm siden han hadde den danske tronen senest i 936.Danmarks historie, side 163. Dette gir en svært komprimert kronologi på bare to år (934–936) for to troneskifter.

Widukind hentet sine opplysninger fra Corvey-annalene. Der nevnes Heinrichs felttog mot danskene i 934, men ikke navnet på den danske kongen.Annales Corbeienses, anno 934. Det er derfor mulig at Widukind har identifisert den danske kongen som «Chnuba» basert på andre kilder, men opprinnelsen til dette navnet er uklar.Danmarks historie, side 163. Noen forskere har spekulert i om navnet kan stamme fra en runestein, men dette er usikkert.Danmarks historie, side 163.

I sum forblir det uklart når og under hvilke omstendigheter Gorm ble konge. Selv om Sven Estridsen ifølge Adam av Bremen var overbevist om at Jelling-dynastiet hadde hersket over hele Danmark, kan det ikke utelukkes at andre fortsatt kontrollerte deler av riket.Adam av Bremen, Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum, bok II.

 Kongevirket 
 Tyra og Gorms riker 
Gorm var gift med Thyra. På den lille Jellingstenen omtales hun som “Danmarks bod” og som en kvinne fra “danernes mark”. Det er et uttrykk som vanligvis tolkes som et grenseområde mot sør.Pajung, Stefan & Lund, Niels: Gorm den Gamle, lex.dk  (hentet 4.2.2026). Trolig er det i nærheten av Danevirke–Hedeby-komplekset. Dette området hadde stor strategisk betydning i 900-tallets maktpolitikk, og enkelte forskere har foreslått at Thyra kan ha hatt tilknytning til en mektig slekt i det sørlige Jylland.Jessen, Mads Dengsø: “Jelling – kongemagtens centrum”, Nationalmuseet.Lund, Niels: Danmarks middelalder, 2004.

På dette grunnlaget har flere historikere tolket ekteskapet mellom Gorm og Thyra som et mulig politisk allianseprosjekt. Gorms maktbase lå trolig i nordlige og midtre Jylland, mens en sørlig maktbase knyttet til Thyra kan ha bidratt til å forene ulike maktområder. Dette kan ha gitt sønnen Harald Blåtann et gunstig utgangspunkt for rikssamlingen.Niels Lund: “Harald Blåtand og rigets samling”, i Vikingetidens konger, 2010.Peter Sawyer: The Oxford Illustrated History of the Vikings, 1997.

 Konge over Jylland 
Som omtalt over, er Gorm omtalt i flere runesteiner og i en rekke skriftlige kilder. Oftest er han bare nevnt, uten at vi får vite stort om ham eller hva han gjorde.

Gorm var neppe konge over hele Danmark, snarere over Jylland.Pajung, Stefan; Lund, Niels: Gorm den Gamle i Lex på lex.dk. Hentet 5. december 2025 fra https://lex.dk/Gorm_den_Gamle. Gorm den gamle i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 5. desember 2025 fra https://snl.no/Gorm_den_gamle. Han regnes likevel ofte som den første kongen i den danske kongerekken. Det skyldes at han er den første konge som nevnes i samtidige, danske kilder, det vil si de to runesteinene på Jelling. Teksten på den lille Jellingsteinen sier: Gorm konge gjorde kumler disse etter Tyra kone sin Danmarks bo. Gorm omtales også på den store Jellingsteinen hvor det står: Harald konge bød gjøre kumler disse etter Gorm far sin og etter Tyra mor sin, den Harald som seg vant Danmark alle og Norge og danene gjorde kristne. Harald underla seg Norge etter at han fikk søskenbarnet sitt, kong Harald Gråfell av Norge, drept omkring 970. 

Noen historikere mener at Gorm kan ha styrt fra Jelling. Det antas at Gorm ved sin død ble begravd i gravkammeret i den nordlige gravhaugen i Jelling, og at han senere ble flyttet til en grav i kirken i Jelling . Trestokker fra gravkammeret er datert dendrokronologisk. Det viste seg at treet var hogd ned sent på året 958. Dersom det er Gorms grav, var han død dette året. Et skjelett funnet ved en utgravning i kirken viste at skjelettet ved sin død, var mellom 35 og 50 år gammel. Alderen passer dårlig med Gorms tilnavn den gamle. Flere andre tolkninger av hvem dette skjelettet kan være har også blitt fremmet, som at det kan være Gorms sønn Harald eller hans barnebarn Svein, men det mest fremtredende alternative forslaget er at det godt kan være Gorm og Thyras eldste sønn, Knud Danaást, som ligger under kirkegulvet i Jelling.Knud Bavngaard (alias 'Silvanus') - Morgenavisen Jyllands-Posten, 26. juli 1983: "Ny teori om kraniet i Jelling kirke: ikke kong Gorm, men sønnen Knud Danaast" (s. 2)Jörn Staecker: "Monumenten i Jelling – myter och realiteter". I A. Andrén (et al.) (red.): Från stad till land. En medeltidsarkeologisk resa tillägnad Hans Andersson (Lund Studies in Medieval Archaeology 29), Almqvist & Wiksell, Stockholm, 2001. (s. 73-88)Leif Baun - Vejle Amts Folkeblad, 18. oktober 2022: "Pludselig lå der en fin krans på kirkegulvet" (s. 10)

I 963 opptrer sønnen Harald for første gang som konge i de skriftlige kildene.

 Forholdet til tyske herskere
Omkring 934 angrep den tyske kongen Henrik I av Sachsen. Gorm ga fra seg Slesvig.Adam skriver i boken Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum (https://www.heimskringla.no/wiki/Adam_af_Bremen:_Unni): Men så var det kong Henrik. ... Han rykket nå inn i Danmark med en hær, og straks i det første sammenstøtet inngav han kong Gorm en slik skrekk at denne lovet lydighet og ydmykt ba om fred. Etter denne seieren bestemte Henrik at Slesvig, som nå kalles Hedeby, skulle være riksgrense. Der innsatte han også en markgreve og befalte at en sakserkoloni skulle bosette seg der. Alt dette har en dansk biskop, en kunnskapsrik mann, fortalt oss, og slik vi i samsvar med sannheten har hørt det, slik formidler vi det til vår menighet med all troskap. Det er trolig at denne hendelsen er oppdiktet. Henrik gjennomførte ikke et nytt felttog mot Danmark i sitt siste leveår.

Senest i 936 avslo Gorm anmodningen fra erkebiskop Unni av Hamburg-Bremens om tillatelse til kristen misjon. Sønnen Harald tillot imidlertid prester å besøke Danmark.Adam skriver (https://www.heimskringla.no/wiki/Adam_af_Bremen:_Unni): Da denne Guds bekjenner kom til danskene, hvor som sagt den grusomme Gorm da var konge, kunne han riktignok ikke få bukt med hans inngrodde ondskap. Men kongens sønn Harald skal han ha vunnet for seg gjennom sin gudfryktige veltalenhet... Ja, ham knyttet han så sterkt til Kristus at han offentlig tillot den kristendommen som alltid hadde vært hatet av hans far. Likevel mottok han ennå ikke selv dåpen. Så utnevnte denne Guds helgen rundt om i danskenes rike en prest for hver menighet og betrodde Harald de troendes mengde. Med hans bistand og fullmakt vandret gjennom han alle danskenes øyer, forkynte Guds ord for hedningene og styrket de troende han fant der som fanger, i Kristus. Unni var erkebiskop fram til 936.

I 948 ble Jylland inndelt i tre bispedømmer Slesvig, Ribe og Århus etter krav fra den tyske keiseren Otto.Adam skriver (https://www.heimskringla.no/wiki/Adam_af_Bremen:_Adeldag): Ved den anledningen ble den delen av Danmark som ligger på denne siden av havet, og som innbyggerne kaller Jylland, delt i tre bispedømmer og underlagt erkebispesetet i Hamburg. I Bremens kirke oppbevares de kongelige skriftene som viser at kong Otto eide Danmark i en slik grad at han til og med utnevnte bisper. Av gavebrevene fra Romerkirken fremgår det videre at pave Agapetus, som gratulerte Hamburg-kirken med hedningenes frelse, likeledes har innrømmet Adaldag alt som av hans forgjengere Gregor, Nikolaus, Sergius og andre var blitt tilstått erkebispedømmet i Bremen. Samtidig har han gitt Adaldag sin apostoliske fullmakt til, i hans sted, å vie inn bisper både for Danmark og for de øvrige folkene i Norden. Som en følge av dette var vår høyt ærede far den første som innviet bisper for Danmark, nemlig Horit eller Hared for Slesvig, Livdag for Ribe, og Regnbrandt for Århus. Til dem betrodde han også menighetene på den andre siden av havet i Fyn, Sjælland og Skåne, samt i Sverige. Dette skjedde i erkebispens tolvte år. Og denne begynnelsen på den himmelske barmhjertighet vant en slik vekst, idet Gud hjalp til, at fra den tiden av og helt til i dag kan danskenes menigheter ses å flyte over av fruktens mangfold blant nordboerne.

 Forholdet til kong Håkon Adalsteinsfostre i Norge 
Guttorm Sindre fortalte i Håkonardråpa om kong Håkon Adalsteinsfostre angrep Sjælland, Skåne og Götaland. Håkon regjerte ca. 934–961. Håkonardråpa ble diktet like etter 961. Claus Krag mente at angrepene kan ha vært før eller omkring år 950.Dateringen er etter Claus Krag: Norges historie, Vikingtid og rikssamling 800-1130, 1995, side 123 - https://www.nb.no/items/b45a01d6b813b0e82eb5687bfa03e924?page=121&searchText=950. Krag mente angrepene i Danmark var før Erikssønnene angrep Håkon på 950-tallet. Han angrep ikke Jylland, så det kan være at angrepene ble utført sammen med Gorm.

Gorm kan ha deltatt i et angrep på Vestlandet mot Håkon på 950-tallet. Han kan i så fall være Gamla, som omtales i flere skaldekvad.

 Når døde Gorm? 
Det er stor spredning i forslagene om når Gorm døde:
 Det ene ytterpunktet er 940 som Per G. Norseng angir.Gorm den gamle i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 1.2.2026 fra https://snl.no/Gorm_den_gamle
 Det andre ytterpunktet er 964 som er foreslått av Niels Lund.Niels Lund: Jellingkongerne og deres forgængere. Gylling: Vikingeskibsmuseet i Roskilde 2020; ISBN 978-87-85180-75-9.

 Skjelettet i Jelling
I den nordlige av de to haugene i Jelling ble restene av et gravkammer funnet i 1820. Denne Nordhøyen står i sentrum av skipssettingen i Jelling, som med en lengde på 356 meter og en bredde på omkring 80 meter er den største skipssettingen som noensinne er funnet. I graven fantes kun rester av kostbare tekstiler og et kunstferdig utarbeidet sølvbeger, som regnes som et ledende funn for Jellingstilen. Dendrokronologiske undersøkelser daterte eikestammene som gravkammeret ble bygget av, til 958/59. Det tilsvarer Gorms dødsår som er oppgitt av flere historikere. Et trestykke datert til 965 bevitner at graven ble åpnet igjen bare noen få år senere, eller at stokkene fra 958–959 var flere år gamle da gravleggingen fant sted. 

Flere antar at den begravde var Gorm, fordi hans sønn Harald Blåtann lot skjelettet begrave på nytt i den nyoppførte Jelling kirke rett ved gravhaugen etter at han selv gikk over til kristendommen. Der ble det ved utgravninger i kirken i 1978 oppdaget et tregravkammer, hvor skjelettet av en omkring 35 til 50 år gammel, rundt 175 centimeter høy mann med kostbar klær med sølvbeslag lå. Knoklene var blitt kokt, noe som brukes som et bevis for en ny begravelse kort tid etter døden. To sølvbeslag fra et belte lå tett ved den døde, utsmykket med dyre- og fuglehoder. De er typiske for 900-årene. Stilen er den samme som på begeret og fuglefigurene fra den tømte graven i Nordhøyen.Kongegraven i Jelling Kirke 

Personen i kammergraven i Jelling kirke ble mellom 35 og 50 år gammel. Alderen passer imidlertid dårlig med Gorms tilnavn «den gamle». Det har ført til alternative tolkninger. Andre forslag er Gorms sønn Harald Blåtand eller hans sønnesønn Svend Tveskjegg. Et tredje forslag er Gorms og Thyras eldste sønn, Knud Danaást.Knud Bavngaard (alias 'Silvanus'): Ny teori om kraniet i Jelling kirke: ikke kong Gorm, men sønnen Knud Danaast - Morgenavisen Jyllands-Posten, 26.7.1983, side 2. Jörn Staecker: Monumenten i Jelling – myter och realiteter. I boka A. Andrén (med flere) (redaktører): Från stad till land. En medeltidsarkeologisk resa tillägnad Hans Andersson, Lund Studies in Medieval Archaeology bind 29, Stockholm, 2001. side 73-88. Leif Baun: Pludselig lå der en fin krans på kirkegulvet, Vejle Amts Folkeblad, 18.10.2022, side 10.

 Ble Gorm drept i Norge? 
Flere skaldekvad fra 960-tallet omtaler Gamla. Gorm er i flere kilder omtalt som Gorm den gamle eller Gorm Gamle. Kan det så være Gorm den gamle som omtales. Skaldekvadene er:
 Glum Geirason forteller i ei lausvise: "Harald (Gråfell) har hevnet Gamla godt" (Haraldr hefr vel hefnt Gamla). 
 Einar Skålaglam diktet i Håkonardråpa: Gamlas slekt (Gamla kind) bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene. 
 Øyvind Skaldespiller sier i lausvise 6: Kong Håkon rødfarget tidligere sverdet i Gamlas blod (Gamla blóði). Da drev han alle Eiriks arvinger til sjøs. 

Den vanligste tolkningen er at Gamla var Gamla Eiriksson, en sønn av Eirik Blodøks. Ifølge sagaene angrep Gamla Eiriksson sammen med Eirikssønnene Håkon den gode i slaget på Rastarkalv ved Frei i Kristiansund. Det kan ha vært på 950-tallet.  Håkon vant og Gamla ble drept. Sagaene om Gamla Eiriksson (Gunnhildsson) er også sene, og han kan være oppdiktet som en tolkning av skaldekvadene. Utsagnene har ikke støtte i skaldekvad. 

Claus Krag og Per Sveaas Andersen mente det er mulig at Gamla var tilnavnet til en av de andre Eirikssønnene: Guttorm Eiriksson. Jeg har ikke funnet skaldekvad som omtaler noen Guttorm Eiriksson. Sagaene er også sene. Guttorm er ikke kjent i noen andre kilder enn sagaene.

Glum Geirasons lausvise om at Harald (Gråfell) hevnet Gamla godt, kan passe både om Gamla var en Eiriksson eller Gorm. Einar Skålaglams beskrivelse i Håkonardråpa - at Gamlas slekt bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene – kan passe bedre om en dansk konge enn om en sønn av en tidligere norsk konge. Vi vet ikke om noen Gamla eller Guttorm Eiriksson som bygde noe land, det vil si styrte et land eller område og beskyttet helligdommene der. Gamla eller Guttorm er ikke kjent i noen kilder utenom av sagaene, og det er uvisst om de noensinne levde. Øyvind Skaldespillers lausvise kan tolkes som at Gorm Gamla var sammen med Eirikssønnene (barnebarna) til Norge. Gorm ble drept, og Eirikssønnene flyktet. 

Identiteten til "Gamla" i skaldekvadene er usikker, men Gorm Gamle kan ikke utelukkes. De samme skaldediktene kan også tolkes som at Gamla var et fornavn eller tilnavn til en av Eiriksson. At Eirik Blodøks skulle hatt disse sønnene, er uvisst. De dukker ikke opp før i sagaene på slutten av 1100-tallet.Arne Kvitrud: Ble Gorm den gamle drept i Norge?, 2025 - https://kvitrud.no/2025%20Gorm%20den%20gamle%20og%20Norge.pdf.

 Forholdet til kristendommen 
Adam av Bremen (ca. 1070) skrev at Gorm var en ikke ubetydelig fiende av kristne folk. Den kristendommen som fantes i Danmark, gikk han inn for å utrydde fullstendig, Guds prester jaget han bort fra sitt lands grenser, og flere av dem pinte han i hjel.https://www.heimskringla.no/wiki/Adam_af_Bremen:_Unni)

Saxo Grammaticus (Ca. 1200) skrev i Danmarks krønike at Gorm alltid var fiendtlig innstilt mot kristendommen, og rev gudshus.Saxo Grammaticus; Danmarks krønike - https://www.heimskringla.no/wiki/Gorm_den_Gamle: Nå ble Gorm konge, en mann som alltid var fiendtlig innstilt mot kristendommen og oppsatt på å ta all ære fra de kristne, som om de var de mest avskyelige mennesker. Alle som bekjente seg til den troen, pinte han med all den motgang av forskjellig slag han kunne, og ble ikke lei av å forfølge dem med baktalelse. Ja, for å gjeninnføre den gamle hedendommen i templene jevnet han den kirken som fromme mennesker hadde bygget på byens Slesvig grunn, fullstendig med jorden, som om det var en vanhellig bolig for ugudelighet, og straffet således dem han ikke hadde pint og plaget, ved å rive ned deres gudshus. Selv om han hadde ord på seg for å ha en overmåte anselig skikkelse, svarte hans sjel bare lite til kroppen. Han var nemlig liksom så mett av å herske at han nøyde seg med å bevare sin kongelige makt og myndighet uten å bry seg om å utvide den, holdt det for bedre å verne om det han hadde enn å strekke hånden ut etter andres, og var mer oppsatt på å passe på det som hørte ham til enn på å øke det ved å erverve mer. Men i hans kongeperiode ble det likevel utnevnt biskoper til Jylland.

 Referanser 

 Eksterne lenker 

  Kong Gorm den Gamle og Dronning Thyra

Kategori:Danske sagnkonger
Kategori:Danske monarker
Kategori:900-tallet
Kategori:Fødselsdato ukjent