Knut VI av Danmark

Knut VI av Danmark (født 1163, død 12. november 1202),Dansk biografisk leksikon konge av Danmark fra 1182 til 1202. Knut var sønn av Valdemar den store og Sofia av Minsk.

Allerede som syvåring ble Knut salvet og kronet som sin fars medkonge for å sikre at kongsmakten skulle bli i den samme kongsslekten. Etter at faren døde i 1182 ble den nittenårige Knut formelt konge. I virkeligheten er det biskop Absalon som regjerer på hans vegne.

Knut nektet å avlegge lenseed til den tyske keiser Frederik Barbarossa. I stedet lyktes det i 1185 å beseire hertug Bugislav, den slaviske hersker over Vendland (Pommern), som ble tvunget til å anerkjenne dansk overherredømme. Derfor kalles Knut ikke bare for «danenes konge», men også «venderes konge». Danmarks grense ble da flyttet til elven Elben. Selv om herredømmet over Pommern opphørte i 1225 fortsatte danske konger til og med Frederik IX av Danmark å titulere seg som «venderes konge». 

I 1197 ledet Knut personlig et korstog til Estland. I 1177 giftet han seg med Gertrud, datter av hertug Henrik Løve av Sachsen og Bayern. Ekteskapet var barnløst. Den første landskapsloven, Skånske Lov, ble utstedt under Knut VI.

Knut døde i 1202. Hans personlige innflytelse over kongedømmet har blitt diskutert. Han har ofte blitt sett på som en lojal støttespiller til den sterke biskop Absalons politikk. Livet igjennom sto Knut i skyggen av Absalon og broren Valdemar Seier. Samtidens kilder har beskrevet ham som en sterkt religiøs og ærlig mann.

 Se også 
 Slaget ved Greifswalder Bodden
Slaget ved Stellau

 Referanser 

Kategori:Danske monarker
Kategori:Fødsler i 1163
Kategori:Dødsfall i 1202