Kjerraten i Åsa

Kjerraten i Åsa er et kulturminne i Åsa i Ringerike bestående av en kjerrat som ble etablert i perioden 1807–1850. Kjerraten (fra tysk: Kehrrad; «vendehjul») var et system for å frakte tømmer opp åssiden ved Krokskogen. Anlegget kom istand ved at Peder Anker på Bogstad ønsket å omgå tømmertoll (en form for skatt) i Drammensvassdraget.

 Etablering 
Kjerraten ble anlagt av Peder Anker (1749–1824) på Bogstad, som eide store skogarealer i Land og Valdres. Ankers skoger oppstrøms fra Ringerike kunne årlig gi 4 000 «tylvter saugtømmer». På denne tiden var Ankers store skoger i Nordmarka og på Krokskogen sterkt uthogd på grunn av jernverksdriften, og Anker ønsket mer tømmer til sagene ved Lysakerelva. Tømmeret ble fløtet ned elver og trukket i «flåter» over Randsfjorden og Sperillen. På Tyrifjorden ble tømmeret sortert og slept gjennom Kroksund og inn Steinsfjorden (fra 1837 med dampbåten «Kong Ring»). 

Anker trengte en løsning til å frakte tømmer fra Steinsfjorden i Åsa opp til Damtjern og Storflåtan på Krokskogen for videre fløtning ned Sørkedalsvassdraget til Bogstadvannet. På denne måten unngikk han tømmertoll i Drammen og fikk i stedet tømmeret til egne sagbruk i Sørkedalsvassdraget. Det kunne ta to til tre år fra tømmeret ble felt til det var fremme ved sagbruket. 

Åsaelva hadde nok vannføring til å drive Kjerraten inntil 8-10 uker på forsommeren og kanskje 1-2 uker om høsten. Damtjern ble senere tatt i bruk som magasin for kraftverk i Åsa (Ringerikes første kraftverk) og vannføringen i elven er mindre enn da kjerraten var i drift.  Det ble ansett som uoverkommelig å frakte tømmeret opp den bratte åsen med hester. Åsen ved Steinsfjorden danner vannskille mellom Drammensvassdraget og Sørkedalsvassdraget. I Sørkedalsvassdraget hadde Anker oppført 14 demninger av stein som tømmeret passerte på vei nedover.

 Utforming
Anlegget virker ved at tømmeret ble fortløpende huket inn på en løpende kjetting som ble trukket av et av de 12 vannhjulene. Ved hvert vannhjul var det en vendeplass der stokkene ble hektet over til neste kjettingsløyfe. Til sammen hadde kjerraten en høydeforskjell på 389 meter over en totallengde på  meter (lengden trukket av vannhjul skal ha vært  m), og stokkene brukte ca. 3 timer gjennom kjerraten. Samlet kapasitet var på ca. 240 stokker i døgnet, eller en stokk hvert sjette minutt. Kjerraten hadde en hastighet på omkring 1 km/t. Vannrennene gikk over vannhjulet, og på vannhjulets aksling var det et hjul med pigger som trakk kjettingen. Rullebanene hadde to «etasjer»; på den øvre gikk stokkene og kjettingen, på den nedre gikk kjettingen i retur. Kjettingen var laget på Bærums Verk, og veide til sammen 180 tonn. 

Vannhjulene hadde en diameter på 7,5 meter, og var 1,8 meter brede. Akslingene var omkring 4 meter lange, med en diameter på 60 cm, og var satt sammen av fire tilhogde granstokker. Jernet ble smurt med tretjære, tran og grønnsåpe. Det har blitt anslått at en gjennomsnittlig tømmerstokk trukket av kjerraten veide omkring 1000 kg. Det var vann nok til full drift inntil åtte til ti uker om våren, og et par uker om høsten. Et vanlig år fraktet kjerraten opp til 20 000 tømmerstokker. Kjerraten krevde omtrent 100 mann i arbeid når den var i full drift. 

Den såkalte «tolver'n», øverst ved Storflåtan, var det siste hjulet i kjerraten, men der var tilgangen på vann ofte for liten til å kunne frakte tømmeret opp fra Damtjern. Dette strekket ble derfor erstattet med en skinnegang på sviller, der tømmeret ble fraktet videre på vogner trukket av hester. Skinnegangen besto av planker på høykant (om lag 15 x 20 cm) med 1 x 8 cm jernbeslag. Svillene var av tømmer som var nedgravd av hensyn til hestene. Hjulene var av støpejern; relativt små og med flenser. Skinnegangen var 1 meter bred og hadde egne vogner. Vognene kunne ikke snus, og hadde derfor drag i begge ender. På det meste var 16 hester og 16 mann i arbeid, og 14000-18000 tonn tømmer ble fraktet i løpet av en sesong. Dette var trolig Norges første hestejernbane. Restene av «tolver'n» finnes fortsatt i Vassendvika ved Storflåtan. 

Anlegg
Det kostet ca.  riksdaler å bygge anlegget. Den svenske ingeniøren Samuel Bagge, som var i tjeneste hos Anker fra 1804, regnes som konstruktør av anlegget. Bagge hadde arbeidet med blant annet ved Trollhätte kanal og kom i kontakt med Anker i forbindelse med planer om kanal mellom Øyeren og Christiania. Ankers fullmektig Johan Jørgen Krohn medvirket delvis ved organisering av arbeidet og stikking av trasé. Nyere undersøkelser tyder på at Hans Thon fra Modum var den virkelige anleggslederen, mens Bagge ikke kom før anlegget var i drift.

Arbeidsstyrken ved anlegget var så stor at det ble startet landhandel på stedet mens arbeidet pågikk. Anker begynte trolig planleggingen i 1803.Bjørnstad, O.Chr.(1944): Kjerraten i Åsa. Oslo: Halvorsens bokhandel.Frydenlund, Bård (2009): Stormannen Peder Anker. En biografi. Oslo: Aschehoug, s. 116-117. Anlegget skal ha kostet  riksdaler. Innsparingen ved å føre tømmeret over åsen skal årlig ha vært på opp mot  riksdaler.

Kjerratens rullebaner ble satt på steinfundamenter med noen få meters avstand, til sammen omkring 1000 fundamenter. Omkring 400 mann, mange av dem svenske, arbeidet på det meste med anlegg av kjerraten.Christensen, Trygve (1997): Sørkedalsvassdraget og Sørkedalen. Fra kjerraten i Åsa til sagene ved Lysakerelva - vannveien fra Tyrifjord til Oslofjord. Oslo: T. Christensen.

 Eiere 
Da Anker ble statsminister i Stockholm tok svigersønnen Herman Wedel-Jarlsberg (1779–1840) over driften. Hans enke Karen Wedel-Jarlsberg (1789–1849) overtok i 1840. I 1848 ble skogene i Land og Valdres solgt ut av familien, og kjerraten gikk ut av drift (revet ifølge Christensen).

 Historisk perspektiv 
Kjerraten ble i sin tid regnet som en av de største ingeniørbragder i Norge.  Ifølge Bård Frydenlunds biografi om Peder Anker, var kjerraten i Åsa et system for tømmertransport det ikke fantes maken til på den tiden. Det er bevart bare små rester av det opprinnelige anlegget. Deler av anlegget er restaurert eller rekonstruert, og vedlikeholdes av en støtteforening. Norsk Skogbruksmuseum laget i 1980 en 7 meter lang modell av kjerraten. Peter Christen Asbjørnsen omtaler kjerraten i «En sommernatt på Krokskogen». En samtidig detaljert beskrivelse finnes i Tidsskrift for norsk Personalhistorie utgitt av Bernt Moe.

 Kjerratmuseet 
Den 1. juli 2006 ble det åpnet et eget museum kalt Kjerratmuseet. På museet vises blant annet en 13 meter lang terrengmodell av kjerrattraseèn samt en modell av et hjulhus i målestokk 1:10. Hjulhus nr. 5 lenger oppe langs vassdraget er en rekonstruksjon i opprinnelig størrelse.

Museet forvaltes av Foreningen Kjerratmuseet på frivillig basis. Foreningen har også etablert en nettside med informasjon om Kjerraten og museet.

Kart

Se også
 Jonsrud i Åsa
 Hestebanen er regnet som Norges første jernbane.
Åsa kraftstasjon

 Referanser 

Litteratur
 Kjerraten i Åsa av Ole Christian Bjørnstad, Halvorsens bokhandel (1944)
 Kjerraten i Åsa av Arve Frydenlund, Årbok nr. 9 Norsk skogbruksmuseum (1981)
 Stormannen Peder Anker. En biografi av Bård Frydenlund, (2009)

 Eksterne lenker 
 Kjerraten i Åsa (NRK P2, 29.11.2004
 Foreningen Kjerratmuseet

Kategori:Tekniske og industrielle kulturminner i Norge
Kategori:Tømmerfløting
Kategori:Norderhov
Kategori:Næringsliv i Ringerike
Kategori:Kulturminner i Ringerike
Kategori:Byggverk i Ringerike
Kategori:Nedlagte jernbanestrekninger i Norge