Beleiringen av Helsingborg

Beleiringen av Helsingborg var Danmark-Norges siste seier på Skåne og dessuten en av de verste feiltakelser under krigen. Istedenfor å unnsette garnisonen under det andre slaget om Kristianstad valgte danskene å beleire Helsingborg. Dermed mistet de verdifull tid og kom sent til Kristianstad.

Bakgrunnen
Etter slaget ved Lund desember 1676 og slaget ved Landskrona juli 1677, ble danskene tvunget over på defensiven med bare to vitale besittelser tilbake, Landskrona og Kristianstad. Christian V var ikke helt slått dagene etter det siste storslaget og ville søke et nytt slag ved å rykke mot Helsingborg som var tatt tilbake av svenskene sent i desember 1676 i august 1677. Hans generaler var motvillige og motløse, men ble til slutt enige om å la syv rytterregimenter under general Baudissin foreta et tokt mot Kristianstad for å lokke vekk Karl XI med hans hær for å få flyttet hæren mot nord. Dette lyktes, men førte til den uforutsette konsekvensen at Karl XI besluttet å sette Kristianstad under beleiring. I mellomtiden hadde mangel på underhold og en apatisk stemning blant befalet ført til den tunge avgjørelsen om å trekke styrkene ut til fordel for en ekspedisjon til Rügen i september og for å hjelpe Brandenburg.

Utover høsten og vinteren ble krigen gradvis en konflikt mellom patruljer og røverbander som hjemsøkte de skånske traktene som ble åsted for ødeleggelse, plyndring, sanking av kontribusjon som stadige blodige trefninger og kamper. Allerede under Baudissins retrett til Landskrona så man de første eksemplene på brente jords taktikk av de danske soldatene, mens snapphanene ble mer aktive enn før med stadige overfall og plyndringstokt. Ved å la de svenske soldatene bli på fremmed jord under vinterkvarteret ble sivilbefolkningen utarmet og tvunget til mer voldelig motstand. Men krigstrøttheten spredde seg også slik at danskene fikk et forklaringsproblem overfor skåningene med deres fremferd, fikk færre rekrutter for friskytterne.

Det neste året startet med overførelser av danske tropper over Øresund slik at et større tokt kunne skje under ledelse av to generalmajorer med 700 mann den 26. april 1678 fra Landskrona mot Ängelholm nordøst for Helsingborg, i den hensikt å avskjære forbindelsene mellom festningsbyen og hovedkvarteret for Karl XI i Ljungby i Småland. Ängelholm ble inntatt under storming dagen etterpå av danskene som ikke ga nåde til den mindre garnisonen på 130 svenskene og heller ikke til sivilbefolkningen. Deretter begynte danskene å systematisk ødelegge vestlige Skåne vekk fra Øresundskysten, slo vekk flere patruljer og tok til fange 125 svensker i Borgeby to uker senere. Det var for å hindre den svenske hæren fra å kunne nærme seg Landskrona eller Helsingborg. Herregård og slott som mindre befestninger samt mer solide bygninger av militær verdi blir brent ned eller brutt ned. For å hindre at man kunne livnære seg på landet blir fedrift og annet husdyr tatt vekk. Tusener av kyr, gris, sau og annet blir bortført. Dette felttoget startet ved 26. april og blir på den danske siden betegnet som «Studekrigen» fram til tidlig juni 1678.

Ved 7. juni 1678 startet danskene en innringning av Helsingborg med flere tokt mot de mindre befestninger som å holde festningen avskåret fra resten av Skåne. Men for å kunne fullføre dette måtte skansen i Knudstrup ødelegges, og etter flere mislykkede angrep klarte endelig hertugen av Croy å innta den med 400 soldater og 9 skyts den 21. juni. Den svenske garnisonen på 110 mann måtte overgi seg etter et tap på 5 drepte og flere sårede.

Beleiringen
Beleiringen ble startet allerede den 9. juni 1678 da hertugen av Croy angrep og inntok byen som for fjerde gang i krigen ble plyndret og deretter satt inn beleiringstrenet mot festningen under kommandant Carl Hårds ledelse. Kort etterpå kom Christian V med 7 000 mann fra Landskrona og deretter hjalp hertugen. Men Hård verget seg hardnakket og klarte å stoppe de første angrepene slik at offiserer begynte å frykte for utfallet av beleiringen.

Karl XI fikk hørt om beleiringen av Helsingborg og besluttet seg for å unnsette denne ved å bryte opp med 7 000 ut av de over 9 000 mann ved Kristianstad, ikke minst siden den viktige skansen i Knudstrup var tatt den 21. juni. Han for deretter vestover, men erfaringene fra august 1677 gjorde at man marsjerte framover langsomt og nådde Skarholt ved Getinge bro den 30. juni der han så svenske faner på vei fra Helsingborg.

Da skansen i Knudstrup var tatt, vendte man seg så mot befestningen på Erichssholm litt lengre vekk og der fikk snapphanene i nærheten tak på et intakt brev fra den svenske kongen som skulle til kommandanten Hård i Helsingborg. Velkjent med kodespråket hos svenskene var det mulig å forfalske et brev med en autentisk underskrift av Karl XI og hans segl. Deretter kunne hertugen av Croy som hadde funnet på denne krigslisten med den danske kongens hjelp, sende brevet til svenskene i Helsingborg gjennom en prestefru som ble truet til å gjøre det siden hennes mann var satt i arrest hos danskene som utpressing.

Hård trodde derfor at brevet var ekte og besluttet seg for å overgi seg etter instruksjoner på brevet som underrettet ham om at ingen hjelp var på vei. Samtidig hadde danskene foretatt synlige forberedelser for storming for å settet et press på ham. Den 27. juni 1678 marsjere så Hård ut med sin besetning under militær heder og overlot festningen til danskene.

Etterspillet
Da Karl XI møtte Hård og fikk høre hvorfor obersten ikke hadde fulgt ordre, ble han fra seg av vrede og umiddelbart satte den uheldige obersten i arrest den 30. juni, anklaget ham for å være lettlurt og en «narr». Hård fikk i det minste beholde liv og eiendom ved å kunne forsvare seg med at han var utsatt for en utspekulert list ved bruk av den svenske kongens segl under krigsretten, selv om han ble avskjediget som offiser.

Deretter måtte Karl XI vende tilbake til Kristianstad. Men Christian V brøt ikke opp fra Landskrona med sin hær før den 15. juli 1678, man hadde sløst bort for mye tid på å renske vestlige Skåne for livsnødvendigheter og mulige befestninger og deretter på å ta Helsingborg slik at Kristianstad var på randen av overgivelse på midten av juli. Arensdorff som overgeneral var sterkt mot unnsetning og ville ikke våge å søke slag, hans strategi var altfor langsomt og nølende. Så idet man endelige kunne starte på felttoget mot Kristianstad var det nesten for sent.

Ved 30. juli 1678 måtte Christian V til slutt erkjenne at krigen var tapt gjennom hans dårlige ledelse og en stab som var full av kranglevorne offiserer under en svak overgeneral. Seieren i Helsingborg smakte nå bittert fordi tapet av nøkkelen til østlige Skåne om at deres muligheter for å kunne få de tapte provinsene på den andre siden av Øresund, var blitt redusert.

Da den danske hæren kom tilbake til Sjælland i september 1678 besatt nå danskene bare Landskrona innesluttet av svenskene og Helsingborg. Ystad ble oppgitt til slutt av admiral Juel som førte med seg mange skåninger som rømte deres by som ble satt i flammer. Christian V hadde oppgitt Skåne, Halland og Blekinge.

Kilder
Claes-Göran Isacson Skånska kriget 1675-1679 2000 ISBN 91-88930-87-4

Helsingborg
Kategori:Gyldenløvefeiden
Kategori:Konflikter i 1678
Kategori:1678 i Sverige