Voyagerprogrammet

Voyagerprogrammet består av to romsonder, Voyager 1 og Voyager 2, som ble sendt ut i 1977 for å utnytte den gunstige planetoppstillingen sent på 70-tallet. Offisielt skulle de kun studere Jupiter og Saturn, men de viste seg å fungere i etterkant og fortsatte derfor videre ut i det ytre solsystemet, og Voyager 2 ble den første romsonden som besøkte planetene Uranus og Neptun. Romsondene ble bygget av Jet Propulsion Laboratory (JPL), og var betalt av NASA.

I 2022 er Voyager fortsatt i drift forbi den ytre grensen av heliosfæren i det interstellare rommet. De samler inn og overfører nyttige data til jorden.

Oppdagelser
Jupiter
De to Voyager-romsondene gjorde flere viktige observasjoner av Jupiter og månene dens. De mest oppsiktsvekkende var eksistensen av vulkaner på Io, noe som verken hadde vært observert fra jorden eller av romsondene Pioneer 10 og 11. Voyager 1 oppdaget tre indre Jupiter-måner (bl.a Atlas og Pan) ved passeringen, noe som fikk antall kjente måner (da) opp til 16 (17 hvis man teller med Themisto, som hadde blitt funnet, men mistet igjen i 1975).

Saturn
Voyager 1 oppdaget komplekse strukturer i Saturn's ringer, og studerte atmosfæren på Titan, som hadde blitt utvalgt av JPL for en nærpassering. Voyager 1 sendte også tilbake mengder av bilder av flere av Saturns måner, mange observert for første gang. Voyager 2 passerte Saturn i november 1981 og observerte temperaturen på Saturn, og fant at den høyeste temperaturen er 70 Kelvin (-203 C). Voyager 2 bidro til å oppdage flere måner rundt gasskjempen som tidligere var ukjent, blant disse er Pan (oppdaget på bilder fra romsonden i 1990).

Uranus
Voyager 2 ble den første romsonden som besøkte Uranus. Voyager 2 passerte planeten 24. januar 1986. Romsonden oppdaget 10 ukjente måner (bl.a. Puck), og observerte det til da ukjente ringsystemet rundt planeten.

Neptun
Voyager 2 ble også den første romsonden som besøkte Neptun.  Voyager 2 passerte planeten 25. august 1989. Romsonden oppdaget 6 ukjente måner (bla. Naiad, Thalassa, Despina, Galatea, Proteus), og oppdaget Neptuns mørke flekker.

Interstellar ferd
Det er estimert at begge Voyager-romsondene vil ha tilstrekkelig elektrisk kraft til at minst noen instrumenter fungerer tilfredsstillende helt fram til 2020.

Avstand fra jorden
I desember 2005 var Voyager 2 hele 78,4 AU fra solen, noe som da gjorde den til det mest fjerne menneskeskapte objekt.

Voyager 1 passerte avstanden 100 AU (ca. 15 milliarder km) fra solen 15. august 2006, noe som gjør den til det mest fjerne menneskeskapte objekt. På denne avstanden bruker lyset (i 300.000 km/s) over 14 timer å reise fra romsonden til jorden. Til sammenligning er månen vår ca. 1 lys-sekund fra jorden, solen er 8,5 lys-minutt unna og Pluto, et av de fjerneste objektene i solsystemet vårt, er på en gjennomsnittlig avstand på 5,5 lys-timer.

I februar 2022 var Voyager 1 en avstand på 155,8 AU (23,3 milliarder km) fra Jorden og Voyager 2 var 130,1 AU (19,5 milliarder km) fra Jorden.

Nåværende posisjon
Både Voyager 1 og Voyager 2 er nå forbi den ytterste grensen av heliosfæren, en «boble» i verdensrommet som solen dominerer. 

Voyager 1 er ikke på vei mot noe spesifikt stjerne-system, men vil etter 40 000 år nærmere stjernen AC+793888 i ‘Camelopardis’ konstellasjonen.

Sporing
NASA fortsetter å spore begge romsondene ved hjelp av Deep Space Network stasjoner.

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 NASAs Voyager-hjemmeside
 Voyager Spacecraft Lifetime — interstellar mission coverage.
 Spacecraft Escaping the Solar System — current positions and diagrams
 CNN: "NASA: Voyager I enters solar system's final frontier", May 25, 2005
 Weekly Mission Reports — includes information on current spacecraft state


Kategori:Artikler i astronomiprosjektet