Jernbyrd

Jernbyrd (norrønt járnburðr), jernprøve eller ildprøve er en betegnelse på en prøve - en av flere typer gudsdommer - brukt frem til sen middelalder for å teste om noen snakket sant. De som ble prøvd, skulle bære eller gå på glohett jern. Etter jernbyrden ble hender og føtter bandasjert og forseglet slik at man ikke ved bruk av salve eller annet skulle fristes til å forsøke å helbrede eller skjule sårene. Om det tre dager senere ble funnet brannsår på hender eller føtter, hadde personen ikke bevist sin uskyld.Jørgensen, Jens Ulf: «jernbyrd» i Den Store Danske på lex.dk. Hentet 12. april 2022 fra 

Beskrivelse
Fra antikkens Hellas kjennes en ildprøve (gresk: pyrobasia), praktisert under dyrkelsen av Dionysos.<ref>[https://vdoc.pub/documents/traditional-festivals-a-multicultural-encyclopedia-2ujsidsicmvg «Pyrobasia», A multicultural encyclopedia]</ref> 
Jernbyrden eller ildprøven var kjent fra førkristen tid blant germanerne, angelsakserne og i vikingtiden. Harald Blåtann lot seg endelig overtale til å ta dåpen etter å ha sett misjonæren Poppo av Slesvig bære jernbyrd.
Etter at Skandinavia ble kristnet, ble det først til at den bare kunne foretaes i under en biskops tilsyn, og den falt etter en stund nesten helt bort. Den er også kjent, om enn med andre detaljer, fra andre kulturer.Salim Alafenisch: Der Stellenwert der Feuerprobe im Gewohnheitsrecht der Beduinen des Negev, Berlin 1982.

Jyske lov omtaler ikke jernbyrd overhodet, men i Skånske lov forekommer jernbyrd i tre former: 
 Skudsjern der den som ble prøvd, bar et stykke glødende jern ni skritt før han slengte det fra seg.
 Trugsjern eller kjelefang der en glødende jernbit skulle kastes i et trug (trau) eller en kjel,«kedelfang», Danske ordbog]</ref> og hvis kastet mislyktes, skulle jernet tas opp, og kastet gjentas til det lyktes.
 Skrå bestod i at den som ble prøvd, skulle gå barføtt over 12 glødende plogjern.Jørgensen, Jens Ulf: «jernbyrd» i Den Store Danske på lex.dk. Hentet 12. april 2022 fra 

Harald Gille skal ha gått på ni glødende plogjern for å bevise at han var sønn av Magnus Berføtt.Ågrip, kapittel 50 Borghild Olavsdatter, senere mor til kong Magnus Blinde, skal også på 1100-tallet ha utført jernbyrd for å rense seg for rykter om et upassende forhold til Øystein Magnusson.Snorre: Magnussønnenes saga, kap. 19 I 1218 bar Inga fra Varteig jernbyrd for å bevise at hennes sønn var av kongsætt - selv om pave Innocens III i det fjerde Laterankonsil i 1215 nektet kirkens velsignelse til den som underkastet seg jernbyrd.«prøver», Catholic encyclopedia (1913)

 Kirkens holdning 
Domstoler i Roma tok aldri i bruk vann- eller ildprøver. Pavene var alltid imot dem og forsøkte fra tidlig tid å få dem avskaffet. Pave Nikolas I I forbød i 867 duell da frankerkongen Lothar II av LothringenLothar II av Lothringen søkte en avgjørelse i sin ekteskapelige strid med Teutberga som, hjulpet av en tjener, hadde underkastet seg vannprøven for å bevise sin uskyld, og med positivt resultat. Da erkebiskopen i Mainz undersøkte lovligheten av å bruke jernbyrd eller vannprøver overfor foreldre som hadde ligget sine barn i hjel, nedla pave Stefan V (885-91) forbud mot slike prøver. Pave Alexander II (1061-73) forkastet dem også, og pave Alexander III (1159-81) gjentok forbudet mot slik praksis overfor geistligheten i Uppsala. Pave Celestin III (1191-98) forbød dueller. Ved det fjerde Laterankonsil i 1215 nektet pave Innocens III noen å få kirkens velsignelse før de underkastet seg vannprøve eller jernbyrd, og gjentok det tidligere duellforbudet. I løpet av reformasjonstiden ble imidlertid antikkens kaldtvannprøve gjenopptatt i hekseprosessene,«prøver», Catholic encyclopedia (1913) da under navn som «vannprøve», «hekseprøve» eller «heksebad».<ref>[https://ordnet.dk/ods/ordbog?entry_id=60138141&query=heksepr%C3%B8ve «heksebad», Danske ordbog Kirken hadde lært at vannet ved Jesu dåp i Jordanelven ble så hellig at det støtte fra seg alt urent og skyldig; mens heksen ifølge folketroen var for lett til å synke.Emblem, Libæk, Stenersen: Norge 1 (s. 128), forlaget Cappelen, ISBN 82-02-14174-5

Pave Innocens III skrev i 1213 i et dekretal til erkebiskopen av Nidaros at kirkens lover forkastet jernbyrd. Det var også pave Innocens som innkalte til det fjerde Laterankonsil som i sin kan. 18 forbød enhver geistlig medvirkning til jernbyrd og øvrige formentlige gudsdommer. Det innskjerpede kirkelige forbud tok ikke feste med det samme: Inga fra Varteig bar i 1218 jern for å bevise at sønnen Håkon hadde kong Håkon Sverresson til far.Sturla Tordsson: Håkon Håkonssons sagaHenrik Ibsen lar i Kongs-Emnerne (1863) hertug Skule referere til hvordan alt lyktes for Håkon som fikk sin mor til å bære glødende jern for ham. Inga, moren til Håkon Håkonsson, brukte prøven i 1218 som bevismiddel for at sønnen var av adelig byrd.

Denne bevisbyrde ble avskaffet i Danmark ca. 1216, det vil si kort etter det fjerde Laterankonsil. Valdemar seier erstattet denne form for bevisførelse med andre bevisformer. I Magnus Lagabøtes landslov fra 1274 er det ikke nevnt noe om jernbyrd.Norgeshistorie.no, Ole-Albert Rønning:  «Bevis i middelalderens rettssystem». Hentet 9. mars 2017.

En synode holdt i Valladolid i 1322, erklærte i kanon 27: «Vannprøver og ildprøver forbys. Den som deltar i dem, ekskommuniseres.»«prøver», Catholic encyclopedia (1913) Likevel var vannprøven godt innarbeidet tidlig  i 1600-tallets England, selv om den manglet lovhjemmel, og de fleste dommere tok avstand fra den. Etter 1736, da trolldom var fjernet fra engelsk lovverk, fortsatte swimming (svømming) som en form for lynsjing, der den gamle gudsprøven ble misoppfattet som en form for straff der den mistenkte ble holdt under vann, ofte til en punkt der personens liv var i fare. Mer enn et dusin tilfeller er kjent fra 1700-tallets England,«swimming»; Oxford reference]</ref> og så sent som i 1863 omkom en eldre, døvstum franskmann bosatt i landsbyen Sible Hedingham i Essex, av sjokket ved å bli «swum in water» da han ble anklaget for trolldom. To menn ble siktet for hans død og dømt til et halvt års straffarbeid i 1864.«Which way is Witch?»<ref>[https://blogs.ucl.ac.uk/library-rnid/2019/08/02/dummy-the-deaf-witch-of-sible-hedingham/ H. Dominic W. Stiles: «Dummy» the deaf so-called «witch» of Sible Hedingham

Jernbyrden og andre slike bevismetoder ble flere steder avløst av for eksempel compurgatio.

 Moderne bruk av begrepet 
Gunnar Reiss-Andersen skrev i 1940 diktet «Jernbyrd». Diktets siste strofe setter den tyske okkupasjonen i direkte sammenheng med jernbyrden:
Bærer du jernbyrd mitt land?- Som en kongsmor, din like,
bar dette brennende purpurfor retten til riket.''

 Referanser 

Kategori:Rettshistorie
Kategori:Norsk religionshistorie
en:Trial by fire (law)