Tibetansk mastiff

Tibetansk mastiff (FCI #230) er en gigantstor primitiv hunderase av molossertype. Den oppsto trolig i Himalayatraktene, der den gjennom århundrer (kanskje årtusener) har vært benyttet som vakt- og vokterhund av nomadene, blant annet i Tibet. En studie fra 2016 antyder at den kan ha blitt domestisert flere tusen år før andre hunder.

Tibetansk mastiff er i realiteten ikke en sann mastiff, men snarere en fjellhund av molossertype, og egentlig en landrase. Tilsvarende feilbeskrivelser eksisterer også for tibetansk terrier, som ikke er noen terrier, og tibetansk spaniel, som ikke er noen spaniel. Det var tidlig besøkende europeere til Tibet som ga disse hundene sine feilbenevnelser. Trolig som følge av likheter med europeiske typer.

 Opprinnelse og alder 
miniatyr|venstre|Tibetansk mastiff (Tibet)
miniatyr|venstre|En tibetansk mastiff med tradisjonell «khekhor», en type halsring
Det opprinnelige navnet på denne hunden er «do-khyi» og betyr hund som kan bindes eller holdes. Tibetansk mastiff er en svært gammel hundetype, men nøyaktig hvor gammel den er som hunderase er mer vanskelig å si noe sikkert om. Den kan være eldst av alle, i sin opprinnelige form. Og, det finnes fortsatt tibetanske mastiffer i Himalaya, men disse er neppe identiske med de hundene man finner i det moderne vestlige samfunnet i dag, selv om også disse nedstammer fra den opprinnelige mastiffen i Tibet. Det hender imidlertid at opprinnelige tibetansk mastiffer blir eksportert, men det er kostbart og skjer svært sjelden.

Å eie en tibetansk mastiff i Asia gir status på linje med å eie dyre biler og eiendommer. En rødfarget tibetanske mastiffvalp, kalt «Hong Dong», ble solgt til en rik kineser for 10 millioner yuan, som tilsvarte i underkant av 9 millioner norske kroner. I mars 2014 meldte Dagbladet om en tibetansk mastiff som var solgt til en annen kinesisk kjøpmann (56), for hele 11,6 millioner norske kroner (12 millioner yuan). Oppdretteren, Zhang Gengyun, forteller at fullblods tibetanske mastiffer er svært sjeldne.

Ny forskning (publisert 3. desember 2016 i det renommerte vitenskapelige tidsskriftet Molecular Biology and Evolution) viser at den tibetanske mastiffen kan være (mye) eldre enn tidligere antatt og også til dels mye eldre (cirka ) enn tamhunden som sådan. Nyere forskning hevder at domestiseringen av hunden skjedde for omkring  siden. Den må imidlertid ha skjedd før med tibetansk mastiff, for en ny studie viser at den alt for mer enn  siden krysset seg med tibetansk ulv (synonym med himalayaulv, Canis lupus himalayensis, som lever i store høyder) og fikk en adapsjon som gjør denne mastiffen bedre istand til å tåle høyder enn alle andre hunder. Hendelsen sammenfaller også, med når det tibetanske folket fikk en tilsvarende adapsjon for høyder, trolig som følge av krysninger mellom dem og denisovanere (Homo denisova). En nå utdødd menneskeart som holdt til i Sibir og andre deler av Asia for mer enn  siden. Tester indikerer at tibetansk mastiff og ulv krysset seg for omtrent  siden, sier Zhen Wang, genetiker ved Shanghai Institutes for Biological Sciences i Kina. Han mener hunder fra lavlandet fulgte med folket opp i høyden (siden hendelsene sammenfaller) og utviklet disse egenskapene over relativt kort tid.

Det første man hører om tibetansk mastiff stammer fra Aristoteles (384–322 f.Kr.). Også Marco Polo nevner denne store hunden under sin reise til Det fjerne østen i 1271. Han påsto at den var like stor som et esel, så den må ha gjort inntrykk. Trolig ble tibetansk mastiff ført til Europa med de asiatiske invasjonene, men man har lite eller ingen dokumentasjon for dette. Mange kynologer regner den imidlertid som en slags stamfar til mange av dagens molossere.

På 1800-tallet var rasen så lite tallrik at den nærmest holdt på å dø ut, men engelskmennenes interesse reddet den trolig fra total utryddelse. Dronning Victoria av Storbritannia fikk en tibetansk mastiff i gave av Lord Hardinge i 1847, under hans tid som visekonge i India, og Kong Edvard VII av Storbritannia importerte to slike hunder til England i 1880-åra, mens han fortsatt var kronprins. Det første valpekullet man kjenner til kom til verden i Berlin Zoo i Berlin, i 1898.

Rasestandarden opprettholdes i Storbritannia. I hjemtraktene (Asia) finnes typen i et ukjent antall lokale varianter, blant annet en kalt mongolsk mastiff (alternativt mongolsk ulvehund). Den er sjelden og høyt verdsatt. Opprinnelige typer finnes fortsatt i Tibet og deler av Himalaya.

 Utseende, anatomi og fysikk 
miniatyr|høyre|Mongolsk mastiff er en variant av tibetansk mastiff, her i sitt naturlige habitat
miniatyr|venstre|Hotosho (mongolsk mastiff av ukjent type)
miniatyr|venstre|Mongolsk mastiff av voktertypen for sau
Noen hevder at det finnes to eller flere typer av denne hunden; do-khyi representerer nomadetypen og tsang-khyi regnes som tempeltypen eller stasjonærtypen. Sistnevnte beskrives som generelt høyere og tyngre og med tydeligere pannerynker enn førstnevnte. Pannerynker er forresten et karaktertrekk hos urhunder. Begge typene kan opptre i samme kull. Nomadetypen blir typisk brukt til mer mobile oppdrag, mens tempeltypen er mer egnet for stasjonære oppgaver. En annen variant kalles mongolsk mastiff. Også den opptrer i minst to typer; bankhar (voktertype, sau) og buryat (jakttype, spesielt ulv). Sistnevnte kalles også hotosho.

Tibetansk mastiff er en rektangulær og meget storvokst molosserhund med en kompakt og meget kraftig kropp. Den gir et vakkert og edelt inntrykk og har, til tross for sine enorme proporsjoner, en lett og elastisk gangart. Den beveger seg langsomt og har avmålte skritt.

Hodet er stort og kraftig, og skallen massiv med markert stopp. Snutepartiet er firkantet og leppene tykke, kjakene kraftige og selve snuten bred. Ørene er mellomstore, triangelformede og høyt ansatte, hengende. Øynene er mellomstore, ovale, litt skråstilte og sitter relativt langt fra hverandre. Brune i alle nyanser. Kroppen er lengre enn høyden og meget kraftig. Kraftig hals med tykk man (pelskrage). Dyp bringe og måtelig dyp brystkasse. Rett kraftig rygg og et kryss som er nesten plant. Middels til lang hale som ikke skal nå forbi hasene. Den bæres ringlet over ryggen og har børstelignende behåring. Kraftig benstamme og kraftige runde og kompakte labber.

Pelsen er ganske lang, tykk, rett og stri (aldri silkeaktig, lokkete eller bølgete). Underullen er meget tykk og tett og har meget gode isolerende egenskaper, men den blir gjerne svært sparsom i sommerhalvåret. Fargene er kullsort med eller uten rødbrune markeringer, blå med eller uten rødbrune markeringer, gulbrun i nyanser fra rik gulbrun til dyp rødbrun. De rødbrune fargene kan variere fra dyp rød til lysere rødbrun. Rødbrune tegninger finnes over øynene, på snutepartiet, på nedre del av bena og på undersiden av halen. Hvit flekk på bringen er tillatt. Små hvite markeringer på labbene aksepteres, men er ikke ønskelig. Rødbrune tegninger (briller) rundt øynene tolereres.

Hannene skal minst være 66 cm i skulderhøyde og kan veie opp mot 80–85 kg. Tispene skal være minst 61 cm i skulderhøye og kan vei opp mot 55-60 kg. Det skal nevnes at noen eksemplarer kan bli betydelig større enn målene som oppgis her. Tispene har normalt løpetid kun en gang i året. Hunder med stor opprinnelighet (for eksempel tibetansk oppdrett eller direkte etterkommere) kan ha forlenget livsløp sammenlignet med det normale, kanskje opp mot 14–16 år.

 Bruksområde 
Tibetansk mastiff er en utpreget brukshund som også har kvaliteter som familiehund. Den har stor arbeidskapasitet og er meget utholdende. Først og fremst har den et naturlig instinkt som vakthund og flokkvokter for beitedyr, men den er også en utmerket gårdshund, kløvhund eller trekkhund. Den er dessuten en meget sjelden og spennende utstillingshund.

 Lynne og væremåte 
Tibetansk mastiff er vaktsom av natur og passer best for svært erfarne hundefolk. Det primitive lynnet trenger en tydelig leder, som vet å ta hensyn til dette. Vestlig oppdrett regnes som enklere å holde.

Av type er den utholden og har et jevnt godt humør. Den blir gjerne tillitsfull og trofast, men den kan ofte være egenrådig og sta. Den vil normalt holde en viss avstand til fremmede, og den kan bli aggressiv mot folk og dyr som ikke respekterer dens primitive natur. Den er vaktsom og vil tydelig tilkjennegi sin tilstedeværelse om det skjer noe uventet, spesielt om natten. Den har et meget karakteristisk bjeff som kan lamslå de mest hardføre blant oss. Den trenger tidlig og tålmodig dressur, men den må ikke domineres.

Rasen trenger moderat mengder med mosjon for å trives. Den trives i kaldt klima og bør ha anledning til å være mye ute. Typen passer ikke som innehund. Pelsen trenger normalt vedlikehold på ukebasis.

 Annet 
Som alle ekstra store hunderaser, trenger også tibetansk mastiff godt tilpasset og næringsrikt kosthold for å unngå helsemessige problemer. Dette er spesielt viktig under den lange tilvekstperioden disse hundene har. De kan ikke regnes som fullt utvokste før de er nærmere 3 år gamle, hanhundene opptil ca 4 år. Tibetansk mastiff er imidlertid en meget sunn hunderase. Tispene løper normalt bare en gang om året, noe som er vanlig blant primitive typer.

 Referanser 
Wenche Gerhardsen (2011-03-17). Verdens dyreste hund er solgt, Aftenposten 17. mars 2011

Messerschmidt, Don (September 16, 2011). Big Dogs of Tibet and the Himalayas: A Personal Journey. p. 282, Orchid Press. ISBN 978-9745241305

Benpeng Miao, Zhen Wang, and Yixue Li (2016-12-03). Genomic Analysis Reveals Hypoxia Adaptation in the Tibetan Mastiff by Introgression of the Grey Wolf from the Tibetan Plateau. Mol Biol Evol (2016) doi: 10.1093/molbev/msw274

Virginia Morell (Dec. 6, 2016). Tibetan dogs can survive at high altitudes, thanks to ancient breeding with wolves. Science.

Jonas Sverrisson Rasch (20. mars 2014). Dette er verdens dyreste hund. Dagbladet.

 Eksterne lenker 


Kategori:Tibetanske hunderaser
Kategori:Molossere