Margot Fonteyn

Margot Fonteyn de Arias (1919–1991) var en britisk ballettdanserObituary Variety, 25 February 1991. og moteskaper. 

 Liv og virke 
 Bakgrunn 
Hun ble født Margaret Evelyn Hookham og ble kalt «Peggy». Faren var britisk; moren var halvt irsk og halvt brasiliansk. Hennes brasilianske bestefar var forretningsmannen Antonio Fontes. Svært tidlig tok hun og broren hennes en justert form av hans etternavn - «Fonteyn». En del av hennes barndom ble tilbrakt i Kina, der faren handlet med tobakk. Hun bodde i Tianjin og senere i Shanghai, og fikk danseundervisning der av en russisk emigrant. Etter at familien flyttet tilbake, begynte hun på Vic-Wells Ballet (som senere ble Sadler-Wells og til slutt Royal Ballet).

 Ballett 
Hun debuterte på scenen da hun var bare 15 år, som et snøfnugg i Nøtteknekkeren.  Allerede som 16-åring var det mange som kommenterte hennes talent.

I 1939, da andre verdenskrig brøt ut, hadde hun allerede danset mange av de «klassiske» rollene: Odette/Odile i Svanesjøen, Giselle i Giselle og Aurora i Tornerose. Ikke minst hadde hun vært en stor inspirasjon for koreografen Fredrick Ashton. Gjennom hele andre verdenskrig reiste hun sammen med Royal Ballet.

Etter krigen danset hun blant annet rollene som Askepott, Chloe og Ildfuglen. Hennes status som internasjonal stjerne ble sikret etter en forestilling i New York i 1949. Hun ble i 1956 utnevnt til kommandørdame av Order of the British Empire og derved adlet. Hun fikk derved rett til å føre tiltaleformen dame foran sitt navn.

I 1956 giftet hun seg med Roberto de Arias. I 1960 gikk det rykter om at hun skulle pensjonere seg, men overraskende nok startet hennes største epoke i 1961, med et samarbeid med Rudolf Nurejev.

 Samarbeidet med Nurejev (1961–1979) 
Nurejev og Fonteyn debuterte som ballettpartnere den 1. mars 1962 i Giselle. Det ble laget en del balletter til dem, som Marguerite og Armand, og Kenneth Macmillians versjon av Romeo og Julie.

I 1967 ble Nurejev og Fonteyn arrestert på en fest i San Francisco da politiet kom for å lete etter illegale rusmidler. Paret lagde også filmer av Svanesjøen, Romeo og Julie, Les Sylphides og «slave pas de deux»-en fra La Corsaire.

Roberto hadde blitt skutt i 1964 av en politisk rival, og blitt alvorlig handikappet. Umiddelbart etter hendelsen hadde Fonteyn vurdert å slutte som danser, men hun fortsatte fordi hun trengte inntektene fra ballettkarrieren for å betale for ektemannens legeregninger. Hun tok seg av ham til hans død i 1989.

I 1972 trakk Fonteyn seg mer tilbake fra scenen, og flyttet til Panama for å bo sammen med sin mann der. Fra da av opptrådte hun ikke lenger i helaftens ballettforestillinger, kun i énaktere. Imidlertid begynte hun også å utforske moderne ballett som uttrykksform, og danset blant annet med Martha Graham og hennes kompani.

I 1979 fikk hun tittelen Prima Ballerina Assoluta av Royal Ballet, og sluttet helt å opptre som ballettdanser. I perioden 1981–1990 var hun chancellor ved University of Durham.

I 1991 døde Fonteyn av kreft.

 Referanser 

 Eksterne lenker 




Kategori:Ballettdansere
Kategori:Britiske kunstnere
Kategori:Britiske moteskapere
Kategori:Order of the British Empire (KBE/DBE)
Kategori:Personer fra Shanghai
Kategori:Personer fra Tianjin
Kategori:Personer fra Reigate