Canterburykatedralen

Canterburykatedralen er en av de eldste katedralene i England. Det formelle navnet er Cathedral and Metropolitan Church of Christ at Canterbury. Katedralen er viet til Jesus Kristus.

Katedralen ble grunnlagt i 597 og ble fullstendig gjenoppbygd mellom 1070 og 1077. Østenden ble kraftig utvidet på begynnelsen av 1100-tallet, og i stor grad gjenoppbygd i gotisk arkitektur etter en brann i 1174, med betydelige utvidelser østover for å imøtekomme strømmen av pilegrim]er som besøkte helligdommen til Thomas Becket, erkebiskopen som ble myrdet i katedralen i 1170. Det normanniske skipet og tverrskipene overlevde til slutten av 1300-tallet, da de ble revet for å gi plass til de nåværende strukturene.

Før den engelske reformasjonen var den en katedral i den romersk katolske kirke og en del av et benediktinsk klostersamfunn kjent som Christ Church, Canterbury. Den er nå sete for erkebiskopen av Canterbury, som er den formelle lederen for Den anglikanske kirke. 

 Forhistorien - Den angelsaksiske katedralen 
I 596 ble Augustin, abbeden av klosteret San Gregorio al Celio i Roma, beordret av pave Gregor I, til å lede den gregorianske misjonen for å konvertere angelsakserne til kristendommen.Sharpe, Richard (2002): «Martyrs and Local Saints in Late Antique Britain», Local Saints and Local Churches in the Early Medieval West. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-820394-2; s. 91. Ifølge skriftene til den senere munken Beda fikk disse augustinske misjonærene tillatelse fra kongen i Kent til å restaurere flere eksisterende kirker. Augustin grunnla deretter Canterburykatedralen i 597 og viet den til Jesus Kristus, den hellige frelser. «Canterbury Cathedral- A Virtual Tour», Faculty.de.gcsu.edu. Arkivert fra originalen 28. desember 2008. Da andre bispedømmer ble opprettet i England, ble Augustin av Canterbury utnevnt til erkebiskop.

Arkeologiske undersøkelser under gulvet i midtskipet av katedralen i 1993 viste grunnvollene til den opprinnelige angelsaksiske katedralen. Den ble bygd tvers over en tidligere romersk vegg.Blockley, Kevin: The Anglo-Saxon churches of Canterbury archaeologically reconsidered (PDF), Durham theses, Durham University.«Canterbury Cathedral», Hillside.co.uk

Katedralen brant i 1067. Restene av kirken ble fjernet.Fernie, Eric (2000): The Architecture of Norman England. Oxford University Press, s. 104.

 Arkitektur
 Den normannisk romanske klosterkatedralen 
Erkebiskop Lanfranc fikk igangsatt byggingen av en ny katedral i 1070. Kirken ble bygd i en delepoke innen romansk arkitektur for kalles normannisk eller anglo-normannisk. Som modell brukte de Sankt Etienne-kirken i Caen, som ble påbegynt i 1066 eller 1067.Fernie, Eric (2000): The Architecture of Norman England. Oxford University Press, s. 106.

Katedralen er i dag  kjent gjennom arkeologiske utgravinger, historiske kilder og ved de gjenstående deler. Den hadde:
 Et våpenhus i vest med to tårn og tre portaler.Fernie, Eric (2000): The Architecture of Norman England. Oxford University Press, s. 104 og 106. 
 Et skip med to sideskip adskilt med søyler og pilarer.
 To tverrskip med gallerier.Fernie, Eric (2000): The Architecture of Norman England. Oxford University Press, s. 104 og 106.
 Selve koret var avsluttet med en apsis i øst. Sideskipene var forlenget østover og gikk rundt apsisen (ambulatorium). Koret ble revet i 1093, og ingen deler er bevart.
 En krypt under koret, som en kom til via trapper i skipet. To søyler fra denne krypten gjenstår i vestveggen av dagens krypt.

Katedralen blir ofte klassifisert som en klosterkatedral i katolsk tid. Benediktinere i et kloster som var tilknyttet katedralen, var korbrødre i katedralen. Erkebiskopen var abbed i klosteret. Den daglige driften av klosterdelen ble styrt av en prior. Omkring 1070 var det 60 munker i klosteret, mens i 1120 det 120.Lawrence, C. H. (2001): Medieval Monasticism, third edition, Edinburg, s. 121. Økningen krevde mer plass i koret for å få gjennomført munkenes rituelle oppgaver. Løsningen ble å utvide koret.

Erkebiskop Anselm fikk utvidet koret hovedsakelig østover.Fernie, Eric (2000): The Architecture of Norman England. Oxford University Press, s. 140. Etter hans død i 1109 var det i hovedsak priorene i klosteret som fulgte opp byggingen. Koret ble innviet i 1130. Det besto av:
 En ny krypt, som er bevart i sin helhet. Taket er holdt oppe av seks søyler. Kapitelene på søylene har individuelle kunstverk hogd inn. Disse regnes som modeller for flere av Stavanger domkirkes kapiteler i kirkeskipet. Kapitélene i krypten dateres til 1093-1107.Stige, Morten (1997): Stavangerkorets utvidelse og innflytelse. Hovedoppgave i kunsthistorie, Universitetet i Oslo, s. 28 med referanse til Kahn, Deborah (1991): Canterbury Cathedral and its Romanesque Sculpures, London, s. 37.
 Koret som er utformet med apsis i øst.
 Pilegrimsgang (ambulatorium) på utsiden av og rundt koret.
 Utenfor ambulatoriet var det to kapeller i nord og to sør for forlengelsen av sideskipene. De kan også betraktes som to ekstra sideskip, som gir katedralen form av et dobbelkors. Alle fire kapellene hadde apsiser mot øst. Det var også fire kapeller tangentielt til rundgangen av ambulatoriet. De hadde også apsiser.Den nærmeste parallellen til en kirke formet som et dobbelkors er klosterkirken i Cluny i Frankrike. Fernie, Eric (2000): The Architecture of Norman England. Oxford University Press, s. 143f.

 De gotiske delene av kirken 
Etter brannen i 1174 ble større deler gjenoppbygd i gotisk stil.

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:Katedraler i England
Kategori:Byggverk i Kent
Kategori:Verdensarven i Storbritannia
Kategori:Vernede byggverk i England
Kategori:Canterbury erkebispedømme
Kategori:Religiøse byggverk fra 600-tallet
Kategori:Byggverk fullført i 1077