Jean Cocteau

Jean Maurice Eugène Clément Cocteau (1889–1963) var en fransk multikunstner, forfatter, dikter, dramatiker, maler, designer og filmskaper og en sentral skikkelse i den parisiske avantgarden i 1920- og 1930-årene.

 Liv og virke 
Cocteau ble født den 5. juli 1889 i sin bestefars (på morssiden) hus, som lå på Place Sully i Maisons-Laffitte i nærheten av Paris. Han var sønn av Georges Albert Cocteau, advokat og sporadisk maler, og hans kone, Marie Eugénie Émilie Junia Lecomte. De giftet seg 7. juli 1875 i 9. arrondissement i Paris. Hans far begikk selvmord i Paris den 5. april 1898, noe som berørte sønnen (som var åtte år gammel) i lang tid.

I 1900 begynte Cocteau å studere ved Lycée Condorcet, hvor han ble gode venner med Pierre Dargelos. Han ble utvist fra Lycée Condorcet for dårlig oppførsel i 1904.

I 1908 arrangerte en Edouard de Max poetisk morgen på Femina Theatre, med det første opplesning av dikt av Cocteau. Året etter, da han var 20 år, ga han ut sin første diktbok, La Lampe d'Aladin, inspirert av Tusen og en natt. På grunn av sitt arbeid, ble han kjent i bohemkretser som den «frivol prins». I 1910 ga han ut sin andre diktbok, med samme tittel som sitt kallenavn.

Han var en sentral person i kunstnermiljøet i Paris tidlig på 1900-tallet, og vanket sammen med Marcel Proust, André Gide og Maurice Barrès. Han skrev både lyrikk, romaner og dramaer. Han var også designer, filmprodusent og boksemanager.

Etter å ha skrevet dikt i unge år, oppnådde Cocteau sin første triumf med sitt utkast for balletten Parade med musikk av Erik Satie og scenedekorasjoner og kostymer av Pablo Picasso. Under og etter første verdenskrig skrev Cocteau flere dikt, deriblant boken «Le Cap de Bonne-Esperance» (Kapp det gode håp 1919), romaner med blant annet Svindleren Thomas (1923) og Les Enfants terribles (1929) og skuespill med blant annet «Bryllup under Eiffeltårnet» (1923), et intrigeløst og oppløst surrealistisk verk som først ble fremført i 1923.

I senere stykker gjorde han bruk av gamle myter på samme, surrealistiske måte, og brukte myten om Orfeus i «Orfee» (1926), førstegangsoppført i (1927), «Ødipus i helvetesmaskinen» (1934) og «Antigone» (1927).

Cocteau var kronikør for og venn med flere kjent forfattere, og behersket modernismen i alle kunstarter og forsvarte blant annet den atonale musikken til Igor Stravinskij. Hans velkjente filmer, for det meste basert på hans romaner og drama, innbefatter En dikters blod (1932), den fantasifulle Skjønnheten og udyret (1946) og les Parents Terrible (1948) og Intime forbindelser (1962). Han var også en sterkt visuell kunstner og er kjent for sin grafikk, tegninger av andre kunstnere og freskene som han utførte i offentlig bygninger og kapeller.

 Verker (utvalg) 

 Lyrik 
 1909: Le Prince frivol
 1909: La Lampe d’Aladin
 1910: Le Prince frivole
 1913: La Danse de Sophocle
 1922: Vocabulaire
 1925: Cri écrit
 1926: L’Ange Heurtebise
 1927: Opéra
 1934: Mythologie
 1939: Énigmes
 1941: Allégories
 1944: Léone
 1946: La Crucifixion
 1954: Clair-obscur
 1958: Paraprosodies
 1962: Le Requiem

 Prosa 
 1919: Le Potomak
 1923: Le Grand Écart
 1923: Thomas l’imposteur (Svindleren Thomas)
 1928: Le Livre blanc
 1929: Les Enfants terribles
 1940: La Fin du Potomak
 2012: La Croisière aux émeraudes (posthum)

 Drama 
 1909: Le Dieu bleu (Ballett)
 1917: Parade (Ballett), Musik av Erik Satie, koreografi av Léonide Massine
 1921: Les mariés de la Tour Eiffel
 1922: Antigone
 1924: Roméo et Juliette
 1926: Orphée
 1927: Le pauvre matelot, operalibretto, musikk av Darius Milhaud
 1930: La voix humaine (Stemmen)
 1934: La Machine infernale
 1938: Les Parents terribles (Umulige foreldre)
 1940: Les Monstres sacrés
 1941: La Machine à écrire
 1943: Renaud et Armide
 1943: L’Aigle à deux têtes
 1962: L’Impromptu du Palais-Royal

 Film 
 Kun dreiebok 
 1943: Le Baron fantôme – dialog, regi av Serge de Poligny
 1943: Under evige stjerner (L’Éternel Retour) – regi av Jean Delannoy
 1945: Damene fra Boulogne-skogen (Les Dames du Bois de Boulogne) – regi av Robert Bresson
 1948: Ruy Blas – etter Victor Hugo, regi av Pierre Billon
 1950: Les Enfants terribles – regi av Jean-Pierre Melville
 1951: La Couronne noire – regi av Luis Saslavsky
 1954: Pantomimes – dokumentarfilm med regi av Paul Paviot
 1957: Django Reinhardt – dokumentarfilm med regi av Paul Paviot
 1961: La Princesse de Clèves regi av Jean Delannoy
 1965: Thomas l’imposteur – regi av Georges Franju
 1980: Mysteriet i Oberwald (Il mistero di Oberwald) – regi av Michelangelo Antonioni

 Regi 
 1925: Jean Cocteau fait du cinéma
 1930: En dikters blod (Le Sang d’un poète)
 1946: Skjønnheten og udyret (La Belle et la Bête)
 1948: L’Aigle à deux têtes
 1948: Les Parents terribles
 1949: Evige lenker (Orphée)
 1950: Coriolan
 1955: L’Amour sous l’électrode
 1957: 8 × 8: A Chess Sonata in 8 Movements – regi med Hans Richter og Marcel Duchamp
 1960: Orfeus' testamente (Le Testament d’Orphée)
 1960: Voyage au pays de l’Insolite
 1962: Jean Cocteau s’adresse à l’an 2000

 Referanser 

 Eksterne lenker 



Kategori:Franske kunstnere
Kategori:Personer fra Maisons-Laffitte