Wilhelm Mohnke

Wilhelm Mohnke (1911–2001) var tysk offiser under andre verdenskrig og en av de siste generalene under Hitlers kommando, da han i aprildagene 1945 ledet forsvaret av det sentrale Berlin. Som Oberscharführer stilte han i mai 1933 som den første og i april 1945 som den siste vakthavende i rikskanselliet. Han hørte aldri til Hitlers krets og satte liten pris på folkene der.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 74), Aschehoug, 1976, ISBN 8203084923 

I USA fikk Mohnke status som krigsforbryter med ansvar for å ha fått henrettet 72 amerikanske soldater etter at de hadde overgitt seg. Men i etterkrigstidens Tyskland ble han tildelt en månedlig «offerpensjon» for skade på ene foten, en tilleggspensjon utbetalt fra forsorgskassen i Lübeck.<Ref>[https://www.ndr.de/fernsehen/sendungen/panorama/archiv/1997/Steuermilliarden-fuer-Naziverbrecher-Deutsches-Recht-macht-Taeter-zu-Opfern,erste6952.html Patricia Schlesinger: «Skattemilliarder til nazi-forbrytere; tysk lov gjør gjerningsmenn til ofre», ndr.de]</ref>

 Liv og virke 
Mohnke kom fra nordtysk middelklassebakgrunn som sønn av en skapsnekker/kabinettmaker.«Wilhelm Mohnke», findagrave.com]</ref> Han meldte seg inn i det nasjonalsosialistiske-partiet NSDAP i 1931 og i november samme år i SS, Trupp Lübeck under 4. SS-Standarte Altona. I 1932 ble han arbeidsledig, men etter at Hitler kom til makten i januar 1933, ble han hjelpepolitimann i Lübeck. I mars samme år ble han overført til SS-Stabswache i Berlin.<Ref>[https://www.tracesofwar.com/persons/13701/Mohnke-Wilhelm.htm «Wilhelm Mohnke», tracesofwar.com Hitler hadde bedt Sepp Dietrich om å opprette en livvakt for ham, og Dietrich ba om to frivillige fra alle Tysklands SS-standarter, deriblant Mohnke. Ialt var det 90 mann som oppfylte kravene om god helse, høyde minst 1,80 meter, alle tenner i behold og ingen briller. 17. mars 1933 meldte de seg til tjeneste i Berlin i den nyopprettede SS-Sonderkommando Berlin. For en beskjeden betaling ble de underkastet hard trening i Tempelhof. Som Oberscharführer med åtte mann tok Mohnke oppstilling i rikskanselliet 8. mai 1933, på dagen 12 år før Tysklands betingelsesløse kapitulasjon i Berlin-Karlshorst 8. mai 1945.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 77)  

Mohnke deltok under kampene i Frankrike i 1940 som kompanisjef i Leibstandarte-SS Adolf Hitler og tok over kommandoen for bataljonen da lederen av denne ble skadet. Han ble etter krigen beskyldt for å stå bak drapene på 80 engelske krigsfanger på denne tiden, men dette kom aldri for retten, da bevisene var for svake.

Senere deltok han som bataljonsjef i Balkanfelttoget, hvor han mistet en fot under et luftangrep 6. april 1941. Legene ville amputere hele beinet, men Mohnke motsatte seg dette. Etter dette fikk han Krigsordenen av det tyske kors i gull.

Etter å ha kommet seg etter skaden, dannet Mohnke panserenheten i Leibstandarte-SS Adolf Hitler, med blant andre Sepp Dietrich som en av sine underordnede. Etter hvert hadde han forskjellige kommandoer, blant annet fikk han Jernkorsets ridderkors under kampene i Normandie i 1944, da han fikk hindret de allierte invasjonsstyrkenes framrykking i perioden 10.–20. juni.

Han ble også her senere beskyldt for drap på 35 kanadiske krigsfanger, men dette kunne heller ikke bevises etter krigen.

30. januar 1945 ble han forfremmet til SS-Brigadeführer og ledet deler av forsvaret ved Rhinen. Her ble han igjen skadet under et luftangrep, blant annet ble hørselen svekket. Etter å ha kommet seg etter denne skaden, ble han satt inn i forsvaret av Berlin, hvor han ledet forsvaret av de sentrale byområdene med rester fra ulike militære enheter.

 Berlins fall 
20. april 1945 rykket Mohnke inn i Hitlers rikskanselli i Berlin med sin kampgruppe på nesten tusen SS-menn,Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 33) nå som kommandant i rikskanselliet og direkte underlagt Hitler. I mai 1933 var han den første, og i april 1945 den siste vakthavende i rikskansellietBahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 72–74) som nå var som et glimt av helvete. Ventilasjonsanlegget blåste ikke lenger frisk luft inn i tilfluktsrom og bunkers, men brannrøyk og ruinstøv fra gatekampene utenfor, forverret av stanken fra de tilstoppede toalettene. Det svake lyset blafret og slo seg av og på. Mohnkes menn – presset sammen med sivilbefolkning som søkte skjul for ildgivningen – satt, stod og lå som i et slaveskip, og falt i søvn stående, straks de fikk avløsning.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 87) Russerne brøt igjennom til Potsdamer Platz, 3–400 meter fra førerbunkeren, og Hitler spurte: «Mohnke, hvor lenge kan De holde stand?» Svaret var: «24 timer, ikke lenger.»Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 100) Hitler tok da livet av seg rundt kl. 15:30 den 30. april 1945, mens russerne nærmet seg. Om ettermiddagen 1. mai 1945 avga Mohnke rapport til Joseph Goebbels og Martin Bormann om sitt forestående utbrudd for å ta seg nordover til britisk sone. Bormann ble grov i anledning av at kabelen til russernes frontkommando var brutt, og Mohnke hadde små sjanser for å få den reparert under sluttkampene som pågikk like utenfor.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 126) Han mislyktes også i sitt forsøk på å redde Goebbels' seks barn som foreldrene ønsket å ta med seg i døden. Mohnke ville forsøke å få dem ut av Berlin på en av de få panservognene som fortsatt var tilgjengelige; men Goebbels avslo og sa at russerne ville få tak i barna uansett og sende dem i en partiskole, så de en dag kanskje kom til å agitere mot Tyskland og fordømme foreldrene sine.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 132)

Mohnke fikk avtalt med general Weidling at Weidling utsatte kapitulasjonen til 2. mai, slik at de innesperrede i rikskanselliet fikk natten til 2. mai på seg til å bryte ut. Kl 23 1. mai begynte de ti gruppene, med 20–30 minutters mellomrom, å krysse Wilhelmplatz, ta seg ned i Kaiserhof undergrunnsstasjon og deretter gå østover til Stadtmitte undergrunnsstasjon, under Friedrichstrasse, gjennom U-Bahn''-tunnelen under elven Spree til Wedding. På Stettiner jernbanestasjon ville de forhåpentlig være utenfor den russiske ringen og kunne ta seg videre nordover til Schwerin og admiral Dönitz i Plön. Mohnke hadde med seg Nazi-Tysklands siste statsdokumenter, med kopi av Hitlers testamenter, pakket i vanntett stoff sammen med juveler fra krigsdekorasjonen «det gylne ekeløv med sverd og briljanter». Med voksduk ytterst la han pakken inn på brystet, og avtalte med oberstløytnant Klingemeier at denne skulle overta pakken om Mohnke omkom.Bahnsen, Uwe: Førerbunkeren (s. 146–147)

 Etterkrigstiden 
Han ble arrestert av russerne 2. mai 1945 ved Wedding-bryggeriet, etter at han hadde ledet en gruppe som flyktet fra Førerbunkeren to dager før. Han ble først plassert i isolat av russerne, og senere flyttet til et fengsel for høye offiserer i Woikowo. 10. oktober 1955 ble han løslatt og arbeidet etterfølgende som forhandler av lastebiler og trailere i Barsbüttel sør for Lübeck. Det britiske parlamentsmedlemmet Jeff Rooker prøvde forgjeves å få rettsforfulgt Mohnke for krigsforbrytelser han var mistenkt for fra krigens første del. Mohnke døde i nærheten av Eckernförde i Schleswig-Holstein i en alder av 90 år.«Wilhelm Mohnke», ''findagrave.com

 Grader 
 28. juni 1933 – Innrullert
 1. oktober 1933 – SS-Sturmhauptführer
 1. september 1940 – SS-Sturmbannführer
 21. juni 1943 – SS-Obersturmbannführer
 21. juni 1944 – SS-Standartenführer
 4. november 1944 – SS-Oberführer
 30. januar 1945 – SS-Brigadeführer

 Utmerkelser 
 21. september 1939 – Jernkorset andre klasse
 8. november 1939 – Jernkorset første klasse
 10. februar 1940 – Såretmerket (sort)
 3. oktober 1940 – Infanterimerket (General)
 3. oktober 1940 – Krigsfortjenestekorset med sverd
 15. september 1941 – Såretmerket (sølv)
 26. desember 1941 – Krigsordenen av det tyske kors (gull)
 11. juli 1944 – Jernkorsets ridderkors

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 Mohnke på fotografier

Kategori:Personer fra Lübeck
Kategori:SS-generaler
Kategori:Tyskere fra andre verdenskrig
Kategori:Personer tilknyttet det tredje rike
Kategori:Mottakere av Jernkorset (1939)
Kategori:Mottakere av Jernkorsets ridderkors
Kategori:Tyske krigsfanger under andre verdenskrig