Enderim

Enderim i dikt er når slutten av en verselinje rimer med slutten av en annen verselinje.<ref>[https://norsksidene.no/web/PageND.aspx?id=99471 «Enderim», Norsksidene]</ref>
Jeg elsker deg,
du elsker meg...

I antikken ble enderim brukt i prosa av Cicero, og i vers som dette av Ovid:Quot caelum stella to habet tua Roma puellae.
«Himmelens stjerner er tallrike som jenter i ditt Roma.»
I kristne hymner ble enderim trolig brukt for å markere linjeslutt, og som en videreføring av oldtidens hebraisk poesi. At enderim ble så enerådende i lyrikk, skapte et markert skille mellom antikken og middelalderen, og den skjønne Helene undres over fenomenet da hun vekkes til live igjen i middelalderen, slik Goethe tenker seg dette i Faust. Hun utbryter i Kristen Gundelachs oversettelse:
En klang seg synes til den annen føye,
og har et ord til øret funnet vei,
kommer et nyt og kjærtegner det første. Knud Togeby: «Middelalderens litteratur», Verdens litteraturhistorie 2 (s. 200), Cappelens forlag, 1971, ISBN 82-574-0063-7 

På norrønt ble kvad med enderim kalt runhent.Kari Ellen Gade: «Skaldic metres» i Diana Whaley: ''Poetry from the Kings' Sagas 1: From Mythical Times to c. 1035. Skaldic Poetry of the Scandinavian Middle Ages

 Referanser 

Kategori:Metrikk