Barbareskpirater

Barbareskpiratene eller osmanske korsareneGresh, Geoffrey F.; Keskin, Tugrul (2018): US Foreign Policy in the Middle East From American Missionaries to the Islamic State. Routledge. ISBN 978-1-351-16962-2; s. 1985.  var hovedsakelig muslimske pirater og kapereer fra de nordafrikanske områdene som nå er statene Tunis, Marokko og Algerie. Dette området var kjent i Europa som Barbareskkysten, men henvisning til berbere.Murray, Hugh (1841): The Encyclopædia of Geography: Comprising a Complete Description of the Earth, Physical, Statistical, Civil, and Political. Lea and Blanchard.

Hovedformålet med angrepene deres var å fange slaver for slavehandelen på Barbareskkysten. Slaver i Barbareskkysten utgjorde mange etnisiteter, og av ulike religioner, som kristne, jødiske eller unntaksvis også muslimske.Davis, Robert (17. februar 2011): «British Slaves on the Barbary Coast», BBC Deres plyndring strakte seg over hele Middelhavet, sørover langs Vest-Afrikas atlantiske kyst og inn i Nord-Atlanteren, langs kysten av Vest-Europa, i farvannene i Den engelske kanal og så langt nord som til Færøyene og Island. I tillegg til å beslaglegge handelsskip, drev de på med i angrep og plyndring av europeiske kystbyer og landsbyer, hovedsakelig i Italia, Frankrike, Spania og Portugal, men også på De britiske øyer, Nederland og Island,Omtale av Pirates of Barbary av Ian W. Toll, The New York Times, 12. desember 2010 men den vestlige delen av Middelhavet var særlig utsatt. Pirataktiviteten varte fra 1500-tallet til begynnelsen av 1800-tallet, og både europeiske fartøyer og kyststeder ble angrepet. Hensikten med angrepene var å skaffe slaver til de nordafrikanske statene. De mest kjente av barbareskpiratene var salépiratene, som opererte ut fra kystbyen Salé i Marokko.

Navnet barbaresk er lånt fra fransk barbaresque, fra italiensk barbaresco, som refererte til Barbaria, kystregionen av nordlige Afrika,«barbaresque», Merriam-Webster Dictionary og som har gitt ordet «berber».berber, NAOB

Pirataktiviteten gikk sterkt tilbake etter det britiske angrepet på byen Alger i 1816, der hele den algeriske flåten ble tilintetgjort. Det opphørte helt etter Frankrikes erobring av Algerie i 1830.

Barbareskstatene (Sjørøverstatene) var opphavet til kallenavnet «Røverstatene» på den kjente fattigforstaden Ruseløkkbakken i Christiania.«Ruseløkkbakken», Oslo Byleksikon«Røverstatene», Oslo Byleksikon

Flere europeiske land, blant dem Sverige, betalte penger til Barbareskstatene for at deres skip ikke skulle bli kapret av sjørøvere derfra. Etter at Norge kom i union med Sverige i 1814 kunne norske skip oppnå samme beskyttelse ved å seile under svensk flagg. Da Norges flagg ble innført i 1821, hadde landet ikke råd til å betale frikjøpspenger til Barbareskstatene, og derfor ble det ikke tillatt å bruke flagget sør for Kapp Finisterre i Spania. I sjørøverfarvann måtte begge lands skip føre det nye svensk-norske unionsflagget, et svensk flagg med «norske» farger i kantonen, det øvre feltet nærmest stangen. Det var først i 1838 at det norske flagg ble tillatt brukt i fjernere farvann, flere år etter at piratvirksomheten hadde opphørt ved franskmennenes erobring av Nord-Afrika i 1830.

 Referanser 

 Litteratur 

 Ødegaard, Torbjørn (2012): Nordiske slaver - Afrikanske herrer, Bind 1 - Jeg manglede intet uden friheten - Om bergensmatrosen Hans Jochum Schrams slaveri i Tunis (1747-1750), Kystforlaget, 1672 Kråkerøy, ISBN 978-82-994533-3-2
 Ødegaard, Torbjørn (2021): Nordiske slaver - Afrikanske herrer, Bind 2 - Tyrkerranet - Om norske, danske og islandske slaver i Algier og Marokko inntil 1650, Kystforlaget, 1672 Kråkerøy, ISBN 978-82-994533-6-3

 Eksterne lenker 

 «Tok tusenvis av nordmenn som slaver», artikkel i Dagbladet 15. mai 2006

Kategori:Piratvirksomhet
Kategori:Maritim historie