Slaget om Atlanterhavet (andre verdenskrig)

Slaget om Atlanterhavet var den lengste kontinuerlige militære kamp under andre verdenskrig. Slaget dreide seg om Tysklands forsøk på å avskjære Storbritannias og Sovjetunionens forsyningslinjer ved å senke handelsskip på reise til og fra landet. Slaget om Atlanterhavet varte fra september 1939 inntil den tyske kapitulasjonen i mai 1945, med den mest intense perioden fra sommeren 1940 til sommeren 1943.

Slaget stod mest mellom ubåter fra den tyske marinen mot konvoier med handelsskip til og fra Storbritannia og til Murmansk og Arkhangelsk; beskyttet av britiske fly og marinestyrker, senere også amerikanske styrker. Begge sider hadde store tap, de allierte mistet 3 500 handelsskip på totalt 15 millioner tonn og 30 000 sjømenn, mens tyskerne mistet 783 ubåter og 28 000 av 39 000 mannskap i ubåtflåten. Selv om de allierte hadde store tap, fikk de gradvis et overtak og aksemaktene klarte aldri å etablere en fullstendig blokade av Storbritannia eller Russlands nordområder.

 Strategisk bakgrunn 
Storbritannia var en øynasjon, med oversjøiske kolonier og var sterkt avhengig av handel og forsyninger sjøveien. Britene trengte mer enn en million tonn importerte forsyninger pr uke for å overleve og fortsette krigen mot Tyskland. Slaget om Atlanterhavet dreide seg derfor om de alliertes kamp for å holde forsyningslinjene åpne; og Tysklands kamp for å isolere Storbritannia.

Tilsvarende var Sovjetunionen avhengig av å få forsyninger utenfra for sin krigføring mot Tyskland på Østfronten etter at Tyskland innledet operasjon Barbarossa. Totalt gikk det 78 konvoier med til sammen 1400 forsyningsskip i det såkalte Lend-Lease-programmet i perioden august 1941 og mai 1945, til tross for at det ikke gikk noen konvoier i periodene juli-august 1942 og mars-november 1943. Totalt ble 85 handelsskip og Royal Navy eskortefartøyer senket.

Under hele krigen samarbeidet tysk etterretning tett med spanske myndigheter, og hadde et omfattende nettverk i Spania, som blant annet rapporterte allierte skips bevegelser gjennom Gibraltarstredet. Tyske undervannsbåter hadde også gjennom hele krigen tilgang til spanske havner for etterforsyning og reparasjon, et klart brudd på Spanias nøytralitet.Weinberg 1994, s. 76–77

I løpet av 1942 senket tyske styrker (ubåter og fly) totalt 5,4 millioner tonn; kampen om Atlanterhavet nådde et klimaks mot slutten av 1942 og begynnelsen av 1943.Overy 1995, s. 48 Mot slutten av 1942 økte antall senkede ubåter, totalt 62 i andre halvår, 4-5 ganger av hva det tyske ubåtstyrkene tapte i første halvår.Overy 1995, s. 52 Utover våren 1943 fortsatte de tyske tapene av ubåter å øke, mens 160 tusen tonn alliert tonnasje ble senket, gikk 41 tyske ubåter tapt. Den tyske sjefen for ubåtstyrkene, admiral Karl Dönitz, var i slutten av mai 1943 tvunget til å trekke de tyske ubåtene vekk fra Atlanterhavet inntil de kunne forsterkes. Resten av 1943 (juni til desember) mistet de allierte kun 57 skip, mot 141 tyske ubåter senket.Overy 1995, s. 58

 Se også 
 Nortraship

 Referanser  

 Kilder 
 Lindgjerdet, Frode (medforfatter og oversetter, 2015): Slaget om Atlanterhavet: 1939-1945 og de norske krigsseilerne  ISBN 9788292938331]
 Mawdsley, Evan: The War for the Seas: A Maritime History of World War II, Yale University Press, 2020 ISBN 978-0-300-25488-4
 Overy, Richard, (1995), Why the Allies Won, London 1995, ISBN 0-224-04172-X
 Weinberg, Gerhard L., A World at Arms: A Global History of World War II, Cambridge University Press, 1994, ISBN 0-521-55879-4

 Eksterne lenker 

 USAs handelsflåte og den britiske importkrisen (engelsk)
 Farlig hav, av Nicholas Monsarrat, anerkjent roman om slaget
 «War on the Atlantic, Not Battle of: Misconceptions & Clarifications - Dr. John Kuehn», (engelsk), lengde 1:11:56
 «The Battle of the Atlantic, Mapped», fra Imperial War Museums

Atlanterhavet, Slaget om, andre verdenskrig