Telemarkskjøring

Telemark ble gjort kjent med Sondre Norheim. Det skal ha vært Norheim som laget ski med innsving og han imponerte med sin lette og elegante kjøring i bratt terreng. Norheim laget nye bindinger som gjorde det lettere å få til telemarkssving. Fritz Huitfeldts bok fra 1908 beskriver telemarkssving illustrert med fotografier av Anders Beer Wilse. Telemarkssvingen var opprinnelig først og fremst en teknikk for å stanse og ble etterhvert utviklet til en teknikk med flere svinger etter hverandre i en rytmisk serie. Ved parallellsving (også kalt kristianiasving) holdes skiene parallelt gjennom hele svingen og er et alternativ til telemarkssving; i alpine grener brukes særlig parallellsving.

Telemarksteknikken var lenge lite brukt og delvis glemt. Skientusiaster i Aspen, Colorado, på 1970-tallet tok i bruk teknikken i løssnøen utenfor opptråkkede bakker og medvirket da til at teknikken kom på moten.

Telemark har siden introduksjonen av plaststøvler og carvingski på 1990-tallet hatt en tydelig økning i popularitet. Fra å ha blitt brukt mest utenfor preparerte løyper, er telemark på grunn av modernisering av utstyret nå vanlig også i skitrekk. Selv om telemarksutstyr i utgangspunktet har løs hæl, utformes nyere utstyr gjerne med "gåfunksjon". Dette er en mekanisk innretning som kobler vekk mesteparten av motstand i bindingen, og gjør det lettere å bevege foten for eksempel i lange motbakker og på toppturer.

Norge har utøvere i verdenstoppen både på herre- og kvinnesiden.

Teknikk
I hovedsak finnes det to typer svinger, felles for både alpin- og telemarkskjøring:

 Skrensende svinger
 Skjærende svinger

Skrensende svinger er vanlig ved lavere hastigheter, og innebærer at skien til en viss grad vinkles/tverrstilles i fartsretningen. Ved å legge trykk på ytterskien vil utøveren innlede svingen, og bytter deretter til en ny sving ved gradvis å reise seg opp, bytte fotstilling, og deretter sette økt trykk på den nye ytterskien. Trykket på ytterski er viktig, og må justeres etter egne ferdigheter samt snøunderlagets fasthet. Løssnøkjøring krever gjerne en noe annen vektfordeling enn ved kjøring i preparerte løyper. Her vil rytme/timing og stavisett (eng: "pole plant") være viktig.


For en nybegynner vil skrensende svinger være det første som læres, og som er det letteste å utføre. Skjærende svinger krever trygghet til høyere hastigheter, samt en godt innøvd posisjon.


På ytterskien skal skistøvelen stå flatt på skien, og gir bakgrunn for nettopp den foroverlente posisjonen. Derimot må tåpartiet på bakstøvelen bøyes, som ved ordinær langrennsteknikk.

 Referanser 

 Eksterne lenker 
 Skieventyret, avdeling av Vest-Telemark museum
 De norske landslagene
 FIS oversikt over renn etc.
 Oppdaterte resultater
 Video: Lynkurs i telemarkkjøring i løssnø


Kategori:Kultur i Telemark