Første kinesisk-japanske krig

Første kinesisk–japanske krig (kinesisk: 甲午戰爭 / 甲午战争, pinyin: Jiǎwǔ zhànzhēng, «Jiawu-krigen»; japansk: 日清戦争, Nisshin sensō, «Krigen mellom Japan og Qing[-Kina]») pågikk i tidsrommet 1. august 1894 – 17. april 1895 og var en krig mellom Qing-dynastiet i Kina og Japan om kontrollen over Korea. Japan vant overlegent; og resultatet var et skifte i regional dominans i Asia; fra Kina til Japan. 4 177 japanske soldater falt i strid eller døde av sykdom under felttoget, 56 862 ble såret (erobringen av Taiwan og Pescadorene ikke inkludert). Kinesiske tap er ukjent.

 Opptakten til krigen 
Under Kongedømmet Joseon hadde Korea vært underordnet Kina og dets Qingdynasti. Etter press tillot Kina i 1875 Japan å anerkjenne Korea som en selvstendig stat. Kina fortsatte imidlertid å ha innflytelse i landet, på tross av Japans forsøk på å dominere det. Opinionen i Korea var delt; de konservative ønsket å beholde det tradisjonelle forholdet til Kina, mens reformistene ønsket at landet skulle knytte seg nærmere til Japan og modernisere.

Etter mordet på en projapansk reformist i 1894 startet en koreansk religiøs sekt (Donghak) et opprør som ble kjent som donghakopprøret. Den koreanske regjeringen ba Kina om hjelp til å slå ned opprøret. Den kinesiske regjeringen informerte den japanske regjeringen om sin beslutning om å sende tropper til Korea. Dette var i samsvar med den kinesisk-japanske konvensjonen i Tietsin, hvor de to partene avtalte:

 (a) Samtidig trekke sine tropper ut av Korea
 (b) Ikke sende militære instruktører for å trene den koreanske hæren
 (c) Varsle den andre parten på forhånd om en bestemte seg for å sende tropper til Korea

Implisitt i denne avtalen var at eventuelle tropper som ble stasjonert der skulle trekkes tilbake så snart som mulig; en logisk følge av klausul (b) i avtalen.

 Innledende stridigheter  


Tidlig i 1894 ankom den kinesiske utsendingen Yuan Shikai Korea med en større troppestyrke, etter anmodning fra den koreanske keiseren skulle de slå ned opprøret. Japan på sin side var klar en passende anledning til å invadere. Da Yuan Shikai holdt igjen tropper; igjen etter anmodning fra koreanske myndigheter, sendte Japan en ekspedisjonsstyrke tre ganger så stor som den kinesiske. Denne japanske styrken anholdt så den koreanske keiseren og i juni 1894 okkuperte japanerne keiserpalasset i Seoul. For å øke sin innflytelse etablerte den japanske styrken en marionettregjering. Dette ble avvist av kineserne, som fremdeles anså Korea som et land under kinesisk innflytelse. Den nye koreanske regjeringen ga så japanerne tillatelse til å fordrive de kinesiske troppene.

 En rask japansk seier 

Krigen mellom Kina og Japan startet offisielt den 1. august 1894, selv om det allerede hadde vært noen maritime trefninger. Den moderne japanske hæren slo den dårlig utstyrte kinesiske i en rekke slag rundt Seoul og Pyongyang og presset kineserne nordover. Den 21. november hadde de japanske styrkene rykket frem til og tatt den kinesiske byen Lüshun (kjent som Port Arthur i vesten), i dag har byen navnet Dalian. 

I deler av verdenspressen ble det påstått at den japanske hæren massakrerte tusener av byens kinesiske innbyggere, en hendelse som ble kjent som «massakren i Port Arthur».

Den 17. september 1894 knuste japanske marinestyrker den kinesiske Beiyangflåten ved munningen av Yaluelven. Etter å ha tapt 8 av 12 skip trakk den kinesiske styrken seg tilbake til Weihai marinebase. De ble snart offer for et overraskende angrep fra japanske tropper fra Lüshun, de japanske styrkene bombarderte og ødela de gjenværende kinesiske fartøyene. Etter at Weihaiwei falt den 2. februar 1895 trengte japanske tropper videre inn i Mandsjuria.

 Ettervirkninger av krigen 

Maktesløs overfor rekken av nederlag undertegnet Kina den 17. april 1895 en fredsavtale i Shimonoseki i Japan. I avtalen måtte Kina godta å trekke seg ut av Korea, og avgi en stor del av det østre Mandsjuria; øya Taiwan ble også overtatt av japanerne. Kinas tap overfor Japan satte fokus på Qingdynastiets manglende evne til å modernisere landet og økte presset for kinesiske reformer. Nederlaget oppmuntret også imperialistiske vestlige krav mot landet; spesielt fra Storbritannia, Frankrike, Tyskland og Russland.

Russland okkuperte Liadonghalvøya (da Kwantunghalvøya) og befestet Port Arthur, på tross av protester fra Kina, Japan og USA; de tre landene var i favør av «Den åpne dørs politikk» i Mandsjuria.

Historikeren Frank Theiss beretter hvordan den kinesiske diplomaten Li Hongzhang tryglet russerne om å leie området av kineserne, så de ikke skulle miste ansikt i forhandlingene om Liadonghalvhøya. Han tilføyde at: «Russland samtykket i å leie halvøya, men i virkeligheten var det mer en annektering.» Frankrike og Tyskland tok også fordel av den svekkede kinesiske staten og fikk handel og havnerettigheter kort etter fredsslutningen. Shandongprovinsen var særlig berørt, med dens beliggenhet langs kysten, overfor Port Arthur. Qingdao ble avgitt til Tyskland i 1897 og Weihai med omliggende områder kalt Weihaiwei, til Storbritannia i 1898.

I hvor stor grad de vestlige stormaktene følte seg styrket kan avleses av deres reaksjoner på «bokseropprøret» (1899–1901), hvor de i kor anklaget den kinesiske regjeringen for opprøret fra den krenkede kinesiske befolkningen. Resultatet var ytterligere ydmykende traktater for det da døende kinesiske imperiet.

 Årsaker til Kinas nederlag 

Etter at amerikanske marinefartøy tvang Japan til å åpne seg for omverdenen i 1854 hadde landet foretatt en rekke reformer, inkludert modernisering av både hær og marine. Landet hadde sendt en rekke militære og sivile delegasjoner til vesten, og etter å ha vurdert de ulike vestlige land hadde de leid inn franske og tyske rådgivere for sine landstyrker, mens marinen ble modernisert av britiske og amerikanske eksperter. Mange av de nye japanske marinefartøyene ble bygget ved britiske, franske og tyske skipsverft. 

Det kinesiske Qingdynastiet hadde fortsatt landets tradisjonelle politikk; og følte seg sikker i Kinas overveldende befolkning. Kina hadde feilet i å etablere en nasjonal hær, eller marine. Den kinesiske hæren var inndelt i ulike befolkningsgrupper og regioner, uten noen samlet ledelse; kampevnen ble deretter.

Under krigen mot Japan ble det meste av kampene utkjempet av Beiyanghæren og Beiyangflåten, mens anmodninger om hjelp fra andre av imperiets styrker ble ignorert. Systemet var også plaget av korrupsjon; politikere hadde systematisk underslått midler fra den kinesiske marinen, selv under krigen. Et eksempel var sjøslaget ved Yaluelven i 1894; mange enheter i den kinesiske marinen gikk tom for krutt og ble senket mens de var forsvarsløse. Forsyninger var et stort problem for kineserne, en planlagt jernbane gjennom Mandsjuria til Korea hadde blitt motarbeidet og var ikke ferdig i 1894. Moralen i den kinesiske hæren var vanligvis svært dårlig grunnet lav lønn og prestisje; det førte til noen skammelige tilbaketog, som evakueringen av den sterkt befestede og lett forsvarbare Weihaiwei.

 Tidslinje for konflikten 


 1. juni 1894: Etter å ha okkupert administrasjonssenteret i den koreanske provinsen Jeolla rykker opprørsstyrkene videre mot Seoul. Den koreanske regjeringen ber den kinesiske regjeringen under Qingdynastiet om hjelp til å undertrykke opprøret.

 6. juni 1894: Den kinesiske regjeringen informerer den japanske regjeringen i samsvar med «Tietsinkonvensjonen» om sin militære operasjon i Korea. I løpet av noen dager blir 2 465 kinesiske soldater overført til Korea.

 8. juni 1894: Koreas utenriksminister klarer ikke å stoppe japansk intervensjon. Japan sender 4 000 soldater og 500 marinesoldater som ankommer Korea mellom 8-10. juni.

 11. juni 1894: Fredsavtale undertegnes av opprørerne og den koreanske regjeringen, opprøret slutt.

 13. juni 1894: Keisuke Ootori, kommandant for de japanske styrkene i Korea, får telegrafisk ordre fra den japanske regjering om å bli i Korea; på tross av at opprøret er slutt.

 16. juni 1894: Den japanske utenriksminister Mutsu Munemitsu møter den kinesiske ambassadøren Wang Fengzao for å diskutere Koreas fremtidige status. Wang uttaler at den kinesiske regjeringen vil trekke sine tropper tilbake og forventer at den japanske regjering også trekker ut sine tropper.

 22. juni 1894: Japan nekter å trekke ut sine tropper, og sender i stedet forsterkninger for å «beskytte japanske interesser i Korea». Munemitsu informerer Wang om dette, som er kjent som «Japans første brudd i kontakte med Kina».

 3. juli 1894: Den japanske kommandanten i Korea, Ootori, legger frem et forslag om reform av Koreas politiske system, forslaget blir avvist av den koreanske regjeringen.

7. juli 1894: Kinesiske og japanske diplomater blir ikke enig om en plan for uttrekning fra Korea, etter en møterekke arrangert av den britiske ambassadøren i Kina.

19. juli 1894: Japan bestemmer seg for å gå til krig mot Kina. En samlet japansk flåtestyrke etableres, den består av nesten alle fartøyene i den keiserlige japanske marine.

23. juli 1894: Japanske tropper inntar Seoul og tar den koreanske keiseren som fange. En marionettregjering blir opprettet under japansk påvirkning; den avslutter alle kinesisk-koreanske avtaler. Marionettregjeringen gir også den japanske hæren rett til å drive ut kinesiske tropper stasjonert i Korea.

25. juli 1894: De første trefningene mellom japanske og kinesiske flåtestyrker, to kinesiske fartøy ble senket, inkludert et innleid britisk fartøy. Japanske tropper rykker frem mot den hæren i Asan.

1. august 1894: Kina og Japan erklærer hverandre offisielt krig.

15. september 1894: Kamper mellom kinesiske og japanske styrker nær Pyongyang.

17. september 1894: Slaget ved Yalu mellom kinesiske og japanske sjøstridskrefter, det var krigens viktigste sjøslag.

24. oktober 1894: Den japanske første armeen, under kommando av Aritomo Yamagata invaderer Mandsjuria (Kinas nordøstlige del).

21. november 1894: Japanske tropper tar Lüshunkou (Port Arthur) og dreper 18 000 sivile; kun 36 blir spart for å grave graver for de døde.

1. januar 1895: Den kinesiske marinen utslettes i slaget ved Weihaiwei.

|7. april 1895: Fredsavtalen i Shimonoseki undertegnes av Japan og Kina. Kina avgir Liaotunghalvøya, øyene Taiwan og øygruppen Peskadorene til Japan. Kina må også betale Japan krigsskadeserstatning.

12. mai 1895: Taiwan erklærer seg uavhengig i protest mot å ha blitt underlagt Japan.

28. mai 1895: En japansk styrke ankommer Taiwan og øya underlegges Japan.

8. oktober 1895: Keiserinne Myeongseong av Korea blir snikmyrdet av japanske agenter.

 Kilder 

 Chamberlin, William Henry. Japan Over Asia, 1937, Little, Brown, and Company, Boston, 395 pp.
 Colliers (Ed.), The Russo-Japanese War, 1904, P.F. Collier & Son, New York, 129 pp.
 Lone, Stewart. Japan's First Modern War: Army and Society in the Conflict with China, 1894-1895, 1994,  St. Martin's Press, New York, 222 pp.
 Paine, S.C.M. The Sino-Japanese War of 1894-1895: Perception, Power, and Primacy, 2003,  Cambridge University Press, Cambridge, MA, 412 pp.
 Sedwick, F.R. (R.F.A.). The Russo-Japanese War, 1909, The Macmillan Company, NY, 192 pp.
 Theiss, Frank. The Voyage of Forgotten Men, 1937, Bobbs-Merrill Company, 1st Ed., Indianapolis & New York, 415 pp.
 Warner, Dennis and Peggy. The Tide At Sunrise, 1974, Charterhouse, New York, 659 pp.

 Eksterne lenker 
 Første kinesisk-japanske krig, fra Columbia Encyclopedia (engelsk) 
 Fredsavtalen i Shimonoseki, fra UCLA (engelsk)

Kinesisk-japanske krig, den første
Kategori:Liaonings historie
Kategori:Shandongs historie
Kinesisk-japanske krig, den første
Kinesisk-japanske krig, den første
Kategori:Koreas historie
Kategori:Konflikter i 1894
Kategori:Konflikter i 1895
Kategori:1894 i Kina
Kategori:1895 i Kina
Kategori:1894 i Japan
Kategori:1895 i Japan
Kategori:1894 i Korea
Kategori:1895 i Korea
Kategori:1894 i Asia
Kategori:1895 i Asia