Nikolai Nissen Paus

Nikolai Nissen Paus (1877–1956) var en norsk kirurg, dr.med., sykehusdirektør og humanitær leder. Han var direktør for Vestfold fylkessykehus fra 1918 til 1947 og bygget opp institusjonen. Han hadde en rekke verv i humanitære organisasjoner, som president i Norges Røde Kors og president i Florence Nightingale-komitéen. Han organiserte og deltok i den norske humanitære innsatsen i Finland under Vinterkrigen som leder for det norske Røde Kors-feltsykehuset. Han var fra 1939 formann for Sykepleielovkomiteen, som foreslo den første sykepleierloven, vedtatt i 1948. Under andre verdenskrig var han ledende i motstandsarbeidet i Tønsbergområdet og var en av de sentrale legene som bidro til å hjelpe forfulgte jøder. Han var også sentralstyremedlem i Den norske lægeforening og stormesterens stattholder i Den Norske Frimurerorden, dens tredje høyeste verv. Han ble æresmedlem av Røde Kors i 1947 og mottok St. Olavs Orden for «langt og fortjenstfullt humanitært virke» i 1948. Ved sin død ble han omtalt av Aftenposten som «en av landets mest fremstående leger».«Overlege, dr. med. Nikolai Paus død», Aftenposten, 24. desember 1956, s. 3

Han var i unge år en aktiv idrettsmann, initiativtager til Norske Studenters Roklub og tidlig aktiv i fjellsport, med sin bror George Wegner Paus. Han var en høy, atletisk mann som i studiedagene ble kalt «sterke-Paus», og er også husket som modell for vennen Øvre Richter Frichs romanfigur Jonas Fjeld. Han var far til kirurgen Bernhard Paus, advokat Vilhelm Paus og kunsthistorikeren Inger-Helvig Paus.

 Bakgrunn 

Han ble født i Christiania i 1877 og tilhørte preste- og embetsmannsslekten Paus på farssiden og slekten Wegner på morssiden. Han var sønn av teologen Bernhard Pauss og Henriette Wegner, som var pionérer i utbyggingen av jenters og kvinners utdanning. Han vokste opp i Kvadraturen i toppetasjen på Nissens Pikeskole, som foreldrene eide og ledet gjennom flere tiår.

Moren var født på Frogner Hovedgård og tilhørte en familie med store eierinteresser innen bergverk, trelast og bankvirksomhet i Norge og Hamburg; hennes far var industrimagnaten Benjamin Wegner mens hennes mor var filantropen og kvinnesakspioneren Henriette Wegner (f. Seyler) som var medeier i sin families bank, Berenberg Bank. Farfaren var skipsreder i Drammen Nicolai Nissen Paus (1811–1877). Nissen-navnet kom inn i slekten med hans danske tipp-tipp-oldemor Andrea Jaspara Nissen (1725–1772), gift med sorenskriver i Øvre Telemark Hans Paus (1721–1774). Han var en av en rekke personer med navnet «Nikolai Nissen Paus», oppkalt etter den danske dommeren Nikolaj Nissen (1627–1684). Han var bror av George Wegner Paus, Augustin Paus, Henriette Wegner Paus og Karoline Louise Paus, og fetter til Nicolay Nissen Paus (f. 1885) som bl.a. startet industrikonsernet Paus & Paus.

I 1907 ble han gift med Sofie Amalie Brandt Ødegaard, datter av oberst Vilhelm Ødegaard og barnebarn av trelasthandler og stortingsrepresentant Frederik J. Holst. De var foreldre til kunsthistorikeren, mag.art. Inger-Helvig Paus (f. 1909), gift med advokat Jens Christian Rogstad, kirurgen og stormesteren i Frimurerordenen Bernhard Paus (f. 1910), gift med Brita Collett, og advokat Vilhelm Paus (f. 1915), gift med Anne Collett. De har etterkommere med slektsnavn Paus, Rogstad, Falck, Wessel, von Pirquet o.a. Blant deres etterkommere er kirurg Albert Collett Paus, konsernsjef Nikolai Bent Paus og statssekretær Lucie Paus Falck.

 Utdannelse og yrke 

Han tok examen artium ved Aars og Voss' skole i 1895. Han ble sekondløytnant i Trænkorpset i 1896 og premierløytnant i 1905. Han ble utdannet cand.med. ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1903 og ble dr.med. samme sted i 1916 på en avhandling om tuberkulose, etter flere forskningsopphold i utlandet. Han arbeidet ved Rikshospitalet som reservelege i kirurgi 1911–1917 og ble i 1916 ansatt som overlege og direktør for Jarlsberg og Larvik amts sykehus (Vestfold fylkessykehus fra 1918), men tiltrådte først i 1918. Han var direktør for Vestfold fylkessykehus til 1947, og bygget i stor grad opp institusjonen.

 Humanitært og samfunnsmessig engasjement 

Han var visepresident i Norges Røde Kors 1930–1945 samt fungerende president 1939–1940, og president i Norges Røde Kors 1945–1947. 27. august 1947 ble han utnevnt til æresmedlem av Norges Røde Kors.

Han var formann for Sykepleielovkomitéen, oppnevnt av regjeringen i 1939.Ingrid Wyller (1990). Sykepleiens historie i Norge. Oslo: Gyldendal. S. 179 Under krigen var han medlem av fellesutvalget, dvs. styret, i Nasjonalhjelpen. Han var på 1930-tallet også president i Den nasjonale Florence Nightingale-komité, den norske avdelingen i Florence Nightingale International Foundation som ble etablert i London i 1934 for å hedre minnet til Florence Nightingale og videreføre hennes arbeid. I 1930 ble han medlem av sentralstyret i Den norske lægeforening.

Paus organiserte og deltok i den norske humanitære innsatsen i Finland under Vinterkrigen, som leder for det norske Røde Kors-feltsykehuset. Han fungerte samtidig som president i Norges Røde Kors etter at presidenten, Jens Meinich, hadde blitt langvarig syk i september 1939. Han avslo å bli ny Røde Kors-president i 1940, ettersom han hadde mange andre oppgaver, men ble valgt til vervet i 1945.Dag Fr. Chr. Schilling, Kåre Ottersen (1995). Barmhjertighetsfronten : Norges røde kors under krigen 1940–1945. Oslo: Norges Røde Kors.

Han var også frimurer av XI. grad og stormesterens stattholder, det tredje høyeste vervet i Den Norske Frimurerorden.Tjøstolv Vittersø, St. Johs. logen St. Michael til det lysende kors, Tønsberg : 70 år, 1996

Under andre verdenskrig var han ledende i motstandsarbeidet i Tønsbergdistriktet, sammen med overlege Anton Jervell. Sykehuset beskrives som et «motstandsrede» med Paus og Jervell i spissen, og de hjalp forfulgte jøder.Kåre Olsen (2022). «Jødene som ble innlagt i sykehus for å unngå deportasjon». Michael. 19. Supplement 30.

 Annet 

Han ble kalt «sterke-Paus» i studiedagene, var en aktiv roer og stiftet i 1897 Norske Studenters Roklub sammen med kameraten Peter Torgersen. Han var sammen med studiekameraten Olaf Tandberg modell for romanfiguren Jonas Fjeld, «en høy, atletisk ung norsk lege, nærmest en Fridtjof Nansen-type som klarte seg gjennom alle vansker».
«Et av høydepunktene i historiene om Jonas Fjeld er ved et åsted i London, der Fjeld prøver å bane seg vei gjennom menneskemengden. Det var ikke så lett å komme fram, men så står det å lese: 'Jeg er norsk læge', sa han enkelt, 'og mengden vek til side!'»Stein Husebø (1992). Medisin : kunst eller vitenskap? Oslo: Ad Notam Gyldendal. S. 166.

I 1922 ble det ferdigstilt en egen overlege/direktørbolig for ham på sykehusområdet i Halfdan Wilhelmsens allé 17, med venteværelse og legekontor for privatpraksis, der han bodde med sin familie til 1947. Etter 1947 ble boligen omgjort til tomannsbolig, og rommer nå kun kontorlokaler for klinikkledelse og leger. Boligen er fredet som «typisk og godt bevart eksempel på overlegevilla fra 1920-tallet med kombinasjon av representativ bolig og separat legepraksis».

Thore Lie og Kjell M. Paulsen nevner i sin humoristiske bok Blant lærde og ulærde en episode der Paus deltok på en legekongress i Stockholm:
«På avslutningsdagen ble det holdt en stor fest, og Paus danset en smektende vals med en svært attraktiv legefrue. Etter å ha danset lenge og vel, følte kvinnen seg litt sliten og spurte kokett sin norske dansepartner: 'Skall vi inte göra en liten paus nu?'»Thore Lie og Kjell M. Paulsen (1999). Blant lærde og ulærde. Anekdoter og episoder fra hovedstadens akademiske liv

I 1977 markerte Vestfold sentralsykehus hundreårsjubileet for Nikolai Paus' fødsel. Anton Jervell sa at dagens generasjon bør vite mer om Paus. Sønnen Bernhard Paus sa at faren tok som sitt valgspråk: «Stor er sannheten – og den skal seire» (fra en fortelling i Tredje Esra).

Paus medvirket bl.a. i filmen Marianne på sykehus fra 1950.F Weium, Marianne på sykehus, Tidsskr Nor Lægeforen 2003; 123:3585 –7 Nissen Paus og Kolstads fond til medisinsk forskning er oppkalt etter ham.

 Kunstneriske portretter 

Det eksisterer en tegning i brunkritt (trolig fra 1934) og et oljemaleri av ham av Erik Werenskiold (1934), en byste i gips og bronse av Wilhelm Rasmussen (1939), og en byste i gips og bronse av Carl E. Paulsen (1947). Bronsebysten av Rasmussen er utstilt i parken ved Sykehuset i Vestfold, mens en gipsbyste av Rasmussen ble eid av kunstneren.Arvid Møller (1996). Billedhuggeren Wilhelm Rasmussen. En søyle i skyggeland. Oslo: Grøndahl Dreyer. S. 34.«Videnskapsmenn», Norske portretter, Riksantikvaren, 1965, med innledning av Francis Bull

 Utmerkelser 
  Belgisk orden (1939)Aftenposten 28. juni 1939
  Frihetskorsets orden med sverd, 3. klasse (1941)
  Ordenen for folkehelse, for Røde Kors' hjelp til vanskeligstilte franskmenn (1947)
   (1947)Aftenposten 17. september 1947
  Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for «langt og fortjenstfullt humanitært virke» (1948)
 Det belgiske Røde Kors' hederstegn av 1. klasse (1938)
 Æresmedlem av Norges Røde Kors (1947)Martin Sæter (1965). Over alle grenser : Norges røde kors 100 år. Oslo: Aschehoug
 Den Norske Frimurerordens hederstegn

 Publikasjoner 
 Vom Übergang der Tuberkelbazillen ins Blut und der Bedeutung der Tuberkulinreaktionen bei der Knochen- und Gelenkstuberkulose, Leipzig, 1916, doktorgradsavhandling (dr. med.), Det Kongelige Frederiks Universitet.

 Litteratur 
 Fr. Grøn: «Paus, Nikolai Nissen», i Norsk biografisk leksikon, bd. 10, s. 627–628, Aschehoug, 1949
 «Paus, Nikolai Nissen», i Øivind Larsen (red.), Norges leger, bd. 4, s. 383–384, 1996.
 Nekrolog av Anton Jervell, Nord Med. 1957 Mar 14;57(11):401

 Referanser 

Kategori:Norske kirurger
Kategori:Personer tilknyttet Norges Røde Kors
Kategori:Riddere av 1. klasse av St. Olavs Orden
Kategori:Frihetskorsets orden
Kategori:Norske frimurere
Kategori:Personer fra Oslo