Ostefluer

Nettiophilinae 
 Thyreophorinae  
 Piophilinae  


Ostefluer er en liten familie av små til middelsstore fluer, der den mest kjente arten er ostefluen (Piophila casei). Denne arten ble tidligere ofte funnet på ost og andre lagrede, næringsrike matvarer, men ser ut til å ha forsvunnet etter som fremstilling og lagring av matvarer har blitt mer hygienisk. En annen gruppe av denne familien har larver som suger blod fra fugleunger, de har derfor blitt kalt draculafluer.

 Utseende 
Små til middelsstore (3-9 mm lange) fluer med slank kropp, men kraftige bein.

Hodet er forholdsvis lite og rundt, med runde fasettøyne som er ganske store i underfamiliene Neottiophilinae og Piophilinae, men påfallende små i underfamilien Thyreophorinae. Pannen er temmelig bred og mangler kraftige børster i den fremre halvdelen. Vanligvis sitter det en kraftig børste på hver side ved innerkanten av fasettøyet, og to i bakhodet, nær fasettøyets bakkant. Øverst i pannen sitter det tre punktøyne (ocelli). Antennene og munndelene er av vanlig fluetype. Fluene har en kraftig kinnbørste (vibrissa), og noen arter har også en rekke av tettsittende, lange børster eller hår langs siden av hodets underkant.

Brystet (thorax) er forholdsvis langt og smalt, med kraftige børster i det minste langs sidene og i spissen av scutellum (den bakerste ryggplaten). Det er vanligvis mer eller mindre blankt og skinnende. Bakkroppen er sylindrisk og ganske slank. En del arter har påfallende store, ytre kjønnsorganer. Beina er kraftige, med fortykkede lår og sterke klør ytterst på føttene.

Vingene er store, klare, av og til med mørke flekker. De har to avlange, lukkede celler nær midten av vingen og to små men tydelige, tre- eller firkantede celler som ligger rett over hverandre i den bakerste halvdelen av vingen nær roten.

Larvene er av vanlig høyere fluetype, maggot-lignende, tilspisset i hodeenden. Munndelene er bare synlige utenfra som et par kroker.

 Levevis 
Arter av denne familien kan finnes i ganske ulike miljøer. Larvene til ostefluen (Piophila casei) var tidligere vanlig å finne på oster, men det skjer ganske sjelden i dag. Allerede den svenske presten Olaus Magnus nevnte rundt 1550 ostefluenMagnus, O. Ca. 1550., så skadene har vært kjent lenge. Noen har ment at det var et tegn på god, lagret ost at det var ostefluelarver på den, men det er ikke tilrådelig å spise slik ost, da det er kjent at ostefluelarvene kan overleve magesekkens syre og passere gjennom tarmen. Den kan forårsake myiasis (fluelarveangrep) i tarmen. 

Ostefluen kan også finnes på kadavere og menneskelik. Den koloniserer disse på et ganske sent stadium i nedbrytingen. Andre arter i familien kan også finnes på gamle kadavere. Ostefluelarvene kan sprette ved å krølle seg sammen i en ring og plutselig rette seg ut. På engelsk blir de kalt "cheese skippers".

I alle fall noen arter i underfamilien Neottiophilinae har larver som lever i reirene til hulerugende fugler, for eksempel meiser. Larvene suger der blod, og de blir derfor kalt draculafluer.

Larvene til artene i understammen Thyreophorina lever i beinmargen til åtsler med delvis knuste bein. En trodde tidligere at de tre europeiske artene forsvant fra verdensdelen etter at det ble mindre vanlig med henslengte kadavere, men de er nå gjenoppdaget i søreuropeiske fjellstrøk. Disse fluene er blitt oversett av insektsforskerne ettersom de er aktive tidlig på vinteren, fra november til januar, som regel etter mørkets frembrudd.

 Systematisk inndeling 

 Ordenen tovinger, Diptera
 Underordenen høyerestående fluer, Cyclorrhapha
 Gruppen Scizophora
 Overfamilien Tephritoidea
 Familien Ostefluer, Piophilidae
 Underfamilien Nettiophilinae  – forholdsvis store, rødlige eller brunlige fluer
 Slekten Actenoptera Czerny, 1904
 Actenoptera hilarella (Zetterstedt, 1847)  – rødbrun, slank, snau. Uvanlig, biologien er ukjent, utbredt i nordlige strøk inkludert Norge
 Slekten Neottiophilum Frauenfeld, 1868
 Neottiophilum praeustum (Meigen, 1826)  – gulrød, larvene suger blod fra fugleunger, utbredt i Nord- og Mellom-Europa inkludert Norge
 Underfamilien Thyreophorinae  – med små fasettøyne. Ingen kjente norske arter.
 Slekten Centrophlebomyia Hendel, 1903
 Centrophlebomyia anthropophaga (Robineau-Desvoidy, 1830) – Frankrike (?), Italia (Sardinia, Appenninene)
 Centrophlebomyia furcata (Fabricius, 1794) – Europa, Nord-Afrika, Midtøsten
 Centrophlebomyia grunini (Ozerov, 1984) – Russlands fjerne østen
 Centrophlebomyia orientalis (Hendel, 1907) – nordlige India
 Slekten Thyreophora Meigen, 1803
 Thyreophora cynophila (Panzer, 1798) – lenge antatt utryddet, men funnet i Spania i 2009.
 Underfamilien Piophilinae  
 Slekten Allopiophila Hendel, 1917
 Allopiohila luteata (Haliday, 1833)  – funnet i Sverige og Finland.
 Slekten Amphipogon Wahlberg, 1845
 Amphipogon flavum (Zetterstedt, 1838)  – ikke sjelden i fjellbjørkeskogen. Hannen har et langt «skjegg» av lange hår langs munnkanten.
 Slekten Liopiophila Duda, 1924
 Liopiophila varipes (Meigen, 1830)
 Slekten Mycetaulus Loew, 1845
 Mycetaulus bipunctatus (Fallén, 1823) – med en stor flekk ytterst i vingen, larvene i råtnende sopp og også i fuglereder.
 Slekten Parapiophila McAlpine, 1977
 Parapiophila caerulescens (Zetterstedt, 1847) – bare kjent fra Norge og Sverige
 Parapiophila calceata (Duda, 1924)  – funnet i Sverige og Finland, ikke i Norge.
 Parapiophila flavipes (Zetterstedt, 1847)  – funnet i Sverige, ikke i Norge.
 Parapiophila lonchaeoides (Zetterstedt, 1838)  – funnet i Sverige, ikke i Norge.
 Parapiophila vulgaris (Fallén, 1820)
 Slekten Piophila Fallén, 1810
 Osteflue, Piophila casei (Linnaeus, 1758)
 Slekten Prochyliza Walker, 1849
 Prochyliza lundbecki (Duda, 1924)
 Slekten Pseudoseps Becker, 1902
 Pseudoseps signata (Fallén, 1820)  – funnet i Sverige og Finland, ikke i Norge
 Slekten Stearibia Lioy, 1864
 Stearibia nigriceps (Meigen, 1826)

 Referanser 

 Litteratur 
 Greve, L. 2002. Ostefluen og andre arter i fluefamilien Piophilidae. Insekt-Nytt 27 (3): 5-9
 Ozerov, A.L. 2000. Family Piophilidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red): Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. Appendix: 355-365. Science Herald, Budapest
 Magnus, Olav. Ca. 1550. Historia on de Nordiska Folken. Svensk utgave. Tofters tryckeri ab., Österväla 1976
 Stubbs, A. E. & Chandler, P. J. 2000. A provisional key to British Piophilidae (Diptera) and  Parapiophila flavipes (Zetterstedt, 1847) new to Britain. Dipterists Digest 8: 71–78

 Eksterne lenker 

 Nettressursen Fauna Europaea, utbredelsesdatabase for europeiske dyr. 
 Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

Kategori:Fluer