Legeprosessen

Legeprosessen (offisielt Amerikas forente stater mot Karl Brandt, et al.) var den første av de tolv rettssakene som ble ført av et amerikansk militærtribunal under Nürnbergprosessene.

Den ble ført på samme sted som den internasjonale Nürnbergprosessen, men i Legeprosessen hadde domstolen kun amerikanske medlemmer. Nürnbergreglene (engelsk: Nuremberg code; tysk: Nürnberger Kodex) for medisinske forsøk på mennesker ble utarbeidet på bakgrunn av Legeprosessen.Lee, S. (2014). Race, Medicine, and Genocide. The Wiley Blackwell Encyclopedia of Health, Illness, Behavior, and Society, 1998-2002. «The Nuremberg court conducted a Doctors’ Trial in 1946–7, United States of America v. Karl Brandt, et al., in which 23 leading German physicians and administrators were tried for (1) conspiracy to commit war crimes and crimes against humanity; (2) war crimes; (3) crimes against humanity; and (4) membership in a criminal organization (SS). Of the 23, 7 were found innocent and 16 guilty, of which 7 were executed. The lead defendant, Karl Brandt, was the senior medical official in the German government during World War II and the personal physician of Adolf Hitler. Along with Brandt, Viktor Brack, Rudolf Brandt, Karl Gebhardt, Waldemar Hoven, Joachim Mrugowsky, and Wolfram Sievers were put to death in 1948.»

De 23 tiltalte var leger som var tiltalt for å ha tatt del i medisinske eksperimenter på mennesker. Et unntak var Rudolf Brandt, som ikke selv var lege, men som tok del i eksperimentene og dermed falt inn under samme tiltalebeslutning.

Dommerne i saken var Walter B. Beals (rettens president), Harold L. Sebring og Johnson T. Crawford. Victor T. Swearingen var reservedommer. Aktoratet ble ledet av Telford Taylor, mens James M. McHaney presenterte saken. USAs militære myndigheter hadde jurisdiksjon i saken gjennom Kontrollrådets lov nr. 10, utstedt av Det allierte kontrollrådet, som gav okkupasjonsmaktene i Tyskland mulighet til å føre saker mot krigsforbrytere innenfor deres okkupasjonssoner.

Tiltalebeslutningen ble tatt ut 25. oktober 1946 og rettssaken ble ført fra 9. desember samme år til 20. august 1947. Syv av de tiltalte ble frikjent. Av de seksten som ble dømt fikk syv dødsdommer mens resten fikk fengselsstraffer som varierte fra ti år til livstid.

Ifølge Asbjørn Kjønstad ville de tiltalte ha blitt dømt etter norsk strafferett.

Nürnbergkodeksen
Leo Alexander var sammen med Andrew Conway Ivy hovedvitne under Legeprosessen.Shevell, M. I. (1996). Neurology's witness to history: the combined intelligence operative sub-committee reports of Leo Alexander. Neurology, 47(4), 1096-1103. Aktoratets Telford Taylor og James McHaney baserte i stor grad saken på disse to ekspertvitnene. Alexander forfattet på bakgrunn av Legeprosessen utkast til «Nürnbergkodeksen» (engelsk: Nuremberg Code; tysk: Nürnberger Kodex) for medisinsk etikk i forbindelse med forskning.  Det har i ettertid vært uklart om Nürnberg-koden skulle tilskrives Alexander, dommer Sebring eller Andrew Ivy. Pedro Weisleders undersøkelser viste at  Alexander formulerte den første versjonen av Nürnberg-koden i notater til Telford Taylor underveis i rettsprosessen. 

Evelyne Shuster konkluderte med at kodeksen vokste frem av rettssaken der Alexander, Ivy og Sebring alle bidro. To dager før Legeprosessen ga Alexander et notat til Taylor med tittelen Ethical and Non-Ethical Experimentation on Human Beings (etisk og ikke-etisk eksperimentering på mennesker) der Alexander stillte opp tre etisk, juridiske og vitenskapelige krav til eksperimenter med mennesker. I april 1947 leverte Alexander et nytt notat med seks spesifikke betingelser for akseptable forsøk på mennesker.Schmidt, Ulf (2004). Justice at Nuremberg: Leo Alexander and the Nazi doctors' trial. Springer.

Dommerne brukte en god del av ordlyden i Ivys og Alexanders formuleringer, og tilføyde samtidig tydelig krav om forsøksdeltakernes informerte samtykke og deres rett til å trekke seg. Informert samtykke innebærer blant annet at deltakeren skal ha intellektuell evne til å forstå hva forsøket går ut på. Dommerne formulerte punkt 9 (rett til å trekke seg) som en rett og ikke bare som en retningslinje. Nürnberg-koden var juridiske nyskapinger innenfor pasientrettigheter. Ivy og Alexander hadde lagt til grunn at medisinsk etikk (basert på den hippokratiske ed) for lege-pasient-forhold kunne utvides til å omfatte medisinsk forskning.Schmidt, Ulf (2004). Justice at Nuremberg: Leo Alexander and the Nazi doctors' trial. Springer.

Nürnbergkodeksen ble fulgt opp av Helsinkideklarasjonen (i 1964) som understreket betydningen av informert samtykke. Den hippokratiske ed omhandler legens relasjon til pasienten og omhandler ikke medisinsk forskning og eksperimenter med mennesker. Det tyske innenriksdepartementet sendte 28. februar 1931 ut retningslinjer angående innovative behandlinger og vitenskapelige eksperimenter, og disse inkluderte krav om informert samtykke. De tyske retningslinjene ligner på kodeks og deklarasjoner utarbeidet etter krigen. Retningslinjene gjaldt fortsatt da nazistene lot leger utføre eksperimenter i konsentrasjonsleirene.

Tiltalen
Tiltalen lød på fire anklagepunkter: 

 Konspirasjon for å begå krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten som angitt i punkt 2 og 3
 Krigsforbrytelser i form av medisinske eksperimenter uten testsubjektets samtykke på krigsfanger og sivile i okkuperte områder, samt deltagelse i massemord på fanger i konsentrasjonsleirer
 Forbrytelser mot menneskeheten i form av tilsvarende eksperimenter på tyske borgere
 Medlemskap i en kriminell organisasjon (SS hadde blitt definert slik av Det internasjonale militærtribunalet under hovedprosessen)

Alle de tiltalte erklært seg ikke skyldig.

Tribunalet droppet i de fleste tilfeller tiltalen etter punkt 1, ettersom de anså den for å ligge utenfor domstolens jurisdiksjon.

 De tiltalte 

I tabellen er tiltalepunktene for de enkelte angitt slik:
T: Tiltalt, ikke funnet skyldig
S: Tiltalt og funnet skyldig
0: Ikke tiltalt

NavnBakgrunnTiltaleStraff  1234 Hermann Becker-FreysengStabsarzt i Luftwaffe og sjef for Avdelingen for luftfartsmedisinTSS020 års fengsel, omgjort til 10 årWilhelm BeiglböckKonsulterende lege for LuftwaffeTSS015 års fengsel, omgjort til 10 årKurt BlomeAssistent for Reichsgesundheitsführer og leder for den nasjonale kreftforskningenTTT0FrikjentViktor BrackOberführer i SS og Sturmbannführer i Waffen-SS, øverste administrative offiser i FørerkansellietTSSSDødsstraffKarl BrandtAdolf Hitlers personlige lege, Gruppenführer i SS og Generalleutnant i Waffen SS, Reichskommissar für Sanitäts- und Gesundheitswesen, medlem av ReichsforschungsratTSSSDødsstraffRudolf BrandtStandartenführer i Allgemeine SS, personlig administrativ offiser for Reichsführer-SS, ministerierådgiver ved Innenriksministeriet TSSSDødsstraffFritz FischerSturmbannführer i Waffen SS, assisterende lege for medtiltalte GebhardtTSSSLivsstidsfengsel, omgjort til 15 årKarl GebhardtGruppenführer i SS og Generalleutnant i Waffen SS; Reichsführer-SS' personlige lege, sjefskirurg ved staben til Reichsarzt SS und Polizei, president for det tyske Røde Kors. TSSSDødsstraffKarl GenzkenGruppenführer i SS og Generalleutnant i Waffen SS, sjef for Waffen SS' medisinske avdelingTSSSLivstidsfengsel, omgjort til 20 årSiegfried HandloserGeneraloberstabsarzt, medisinsk inspektør for hæren, sjef for Wehrmachts medisinske tjenesterTSS0Livstidsfengsel, omgjort til 20 år Waldemar HovenHauptsturmführer i Waffen SS, sjefslege ved konsentrasjonsleiren BuchenwaldTSSSDødsstraffJoachim MrugowskyOberführer i Waffen SS, sjefshygieniker ved staben til Reichsarzt SS und Polizei, sjef for Hygienisches Institut der Waffen SSTSSSDødsstraffHerta OberheuserLege ved konsentrasjonsleiren Ravensbrück, assisterende lege for medtiltalte GebhardtTSS020 års fengsel, omgjort til 10 årAdolf PokornyLege, spesialist på hud- og veneriske sykdommerTTT0FrikjentHelmut PoppendickOberführer i SS, sjef for Reichsarzt SS und Polizeis personlige stabTTTS10 års fengsel, omgjort til utholdt tidHans Wolfgang RombergLege ved staben til Avdelingen for luftfartsmedisinTTT0FrikjentGerhard RoseSjefslege for Luftwaffe, sjef for Avdeling for tropemedisin, professor ved Robert Koch-instituttet, hygienisk rådgiver for tropemedisin ved Luftwaffes medisinske tjenesterTSS0Livstidsfengsel, omgjort til 20 årPaul RostockSjefskirurg ved Kirurgisk klinikk i Berlin, kirurgisk rådgiver for hæren, sjef for Dienststelle Medizinische Wissenschaft und ForschungTTT0FrikjentSiegfried RuffDirektør for Avdelingen for luftfartsmedisin ved Deutsche Versuchsanstalt für LuftfahrtTTT0FrikjentKonrad SchäferLege ved staben til Instituttet for luftfartsmedisin i BerlinTTT0FrikjentOskar SchröderGeneraloberstabsarzt, stabssjef ved inspektoratet for Luftwaffes medisinske tjenester, sjef for Luftwaffes medisinske tjenesterTSS0Livstidsfengsel, omgjort til 15 årWolfram SieversStandartenführer i SS, riksleder for Ahnenerbe og direktør for Ahnenerbes Institut für Wehrwissenschaftliche Zweckforschung, viseformann i styret for ReichsforschungsratTSSSDødsstraffGeorg August WeltzOberfeldarzt i Luftwaffe, sjef for Instituttet for luftfartsmedisin i MünchenTTT0Frikjent

Leger knyttet til Luftwaffe er overrepresentert i prosessen, mens leger fra konsentrasjonsleirene utgjør en mindre andel enn mange vil forvente. Årsaken til dette er tildels at prosessen omfattet kun de som var pågrepet i den amerikanske okkupasjonssonen (tilsvarende saker ble ført også i de andre sonene), og at Luftwaffe drev omfattende eksperimenter med mennesker for å teste tåleevnen i forhold til høydesyke, G-krefter og annet som påvirker flyvere under ekstreme forhold.

Straffene

De som ble dømt til døden ble henrettet ved hengning den 2. juni 1948 i Landsberg fengsel.

Som det framgår av tabellen ovenfor var det langt på vei tiltalens punkt 4 som var utslagsgivende for hvorvidt de dømte fikk dødsstraff; de som var medlemmer av SS ble gjennomgående dømt til døden, selv om det er noen unntak.

Hva fengselsstraffene angår, noe som også illustreres av den samme tabellen, ble disse i all hovedsak senere avkortet.
 Referanser 

 Kilder 

 «Trials of War Criminals Before the Nuernberg Military Tribunals Under Control Council Law No. 10», bind I, "THE MEDICAL CASE"
 «Trials of War Criminals Before the Nuernberg Military Tribunals Under Control Council Law No. 10», bind II, "THE MEDICAL CASE"



Kategori:Nürnbergprosessene
Kategori:Medisinsk etikk