Selfangst

Selfangst er kommersiell fangst av viltlevende seler. Næringen utøves i vår tid av fangstfolk fra Norge, Canada og Russland i nordatlantiske farvann. De viktigste artene, økonomisk sett, er grønlandssel, klappmyss og storkobbe.

 Norsk selfangst 
Sel har vært jaktet i uminnelige tider i Norge, men før den kommersielle fangsten begynte ble det kalt seljakt. Norsk selfangst fra havgående fartøyer tok først til på begynnelsen av 1700-tallet, men særlig betydningsfull ble den ikke før på 1800-tallet. Til å begynne med var det kun nordnorske skuter som jaktet på hvalross ved Bjørnøya og Spitsbergen. Etter hvert ble det også jaktet etter hvalross i Vestisen, og skuter fra Nordvestlandet og Sør-Norge kom med i fangsten. Da hvalrossbestanden kulminerte ble jakten rettet mot andre arter, som grønlandssel og klappmyss, og jaktområdet ble utvidet til også å gjelde Østisen. Fra 1937 ble det også fanget sel utenfor Newfoundland.På nye jaktmarker med Ora-ekspedisjonen, Avtrykk.no, 16. juni 2017 

Seljakt i norske farvann foregår fortsatt i begrenset omfang etter havert, steinkobbe, ringsel og grønlandssel. Fangst av de kystlevende bestandene av havert og steinkobbe ble kvoteregulert fra 1997. Fangst av de pelagiske artene grønlandssel og klappmyss er nå kvotebestemt.

EU innførte i 2009 forbud mot transitt av selprodukter. Norske myndigheter subsidierte selfangst til 2015. Den siste selfangstskuten la ned virksomheten i 2017.Game over for Norges siste selfanger. Dagens Næringsliv, 20. januar 2017, s. 16 

 Østisen og Vestisen 
Østisen er områdene utenfor Kvitsjøen i Russlands økonomiske sone. Vestisen eller Vesterisen er havområdene hovedsakelig mellom Grønland og Jan Mayen. De norske fangstkvotene for sel fastsettes etter anbefalinger fra Det internasjonale havforskningsrådet, Den nordvestatlantiske fiskeriorganisasjon og Havforskningsinstituttet. Norges kvoter i 2007 var på til sammen 46 200 voksne dyr, hvorav 15 000 i Østisen og 31 200 i Vesterisen. Russland har forvaltningsansvar for bestanden i Østisen, mens bestandene i Vesterisen er spredt over flere lands fiskerijursidiksjoner.

 Ulykker 
Ulykkene i Vestisen inntraff i 1952 da fem norske selfangstskuter fra Troms og Sunnmøre med tilsammen 78 mann ombord forsvant under en kraftig storm i Vestisen ved Grønland.

 Internasjonal kritikk 
Norsk selfangst har i mange år møtt massiv kritikk fra utlandet og fått mye oppmerksomhet i internasjonale medier. Den såkalte «Lindbergsaken» satte fokus på inhumane fangstmetoder og vakte internasjonal oppsikt. Saken verserte i såvel media som rettssalene og menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg.

EUs selforordning, som trådte i kraft fra 2010, setter svært strenge vilkår for handel med selprodukter i EU, men en rapport fra Verdens handelsorganisasjon (WTO) fra 2013 slo fast at forordningen er i strid med WTOs regler om ikke-diskriminering.Utenriksdepartementet om norsk selfangst og WTOWTO:  European Communities — Measures Prohibiting the Importation and Marketing of Seal Products Den norske dyrerettighetsorganisasjonen NOAH kaller fangsten «nedslakting for pelsens skyld».NOAH om selfangst

 Fotogalleri 

 Se også 
 Seler
 Seljakt
 Hakapik
 Odd F. Lindberg

 Litteratur 
 Karlsen, Kjeldsberg, Sandnes, Hay, Juul (red.): Båten, bruket og fangsten ISBN 978-82-8090-020-3
 Sandbæk, Sandnes, Juul (red.): Båten som bedrift ISBN 978-82-8090-021-0

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 Forskrift om utøvelse av selfangst i Vesterisen og Østisen i Lovdata.no. 11. februar 2003
 Fiskeridirektoratet om selfangst
 Nærings- og fiskeridepartementet om selfangst i Østisen og Vesterisen
 Søkbar digitalkopi av Sjøpattedyr (Universitetsforlaget, 1998)