Reggie White

Reginald Howard White (født 19. desember 1961 i Chattanooga i Tennessee, død 26. desember 2004 i Cornelius i Nord-Carolina) var en amerikansk fotball defensive end som spilte i National Football League (NFL) i 15 sesonger på 1980- og 90-tallet. Han spilte college football ved University of Tennessee og ble utpekt til All-American. Etter å ha spilt profesjonelt for Memphis Showboats i United States Football League (USFL) i to sesonger ble han plukket opp i første runde av NFLs supplerende draft i 1984, og spilte deretter for Philadelphia Eagles, Green Bay Packers og Carolina Panthers. Han ble en av de mest dekorerte spillerne i NFLs historie.

White, som har blitt utpekt til NFL Defensive Player of the Year to ganger, All-Pro 13 ganger og utvalgt til Pro Bowl 13 ganger, ligger på andreplass for sacks i en karriere med 198 (bak Bruce Smiths 200) og ble utvalgt til NFL 75th Anniversary All-Time Team, NFL 1990s All-Decade Team og NFL 1980s All-Decade Team. I løpet av sin karriere ble han også kjent for å være en ordinert evangelikal prest (minister), som ledet til kallenavnet "the Minister of Defense". White er medlem av College Football Hall of Fame og Pro Football Hall of Fame.

Tidlig liv
White ble født i Chattanooga i Tennessee. Han spilte amerikansk fotball ved Howard High School under hovedtrener Robert Pulliam, en tidligere defensive lineman ved Tennessee. Som senior hadde White 140 taklinger (88 solo) og 10 sacks for Hustlin' Tigers, og ble utpekt til All-American. Han var den høyest rangerte rekrutten i Tennesse ifølge Knoxville News Sentinel.

Reggies mor, Thelma Collier, fortalte Sports Illustrated at da Reggie var 12 erklærte han at han ville gjøre to ting i livet: spille amerikansk fotball og bli en prest.

Karriere i college
White spilte college football ved Tennessee fra 1980 til 1983. Han jobbet seg opp til posisjonen som kampstarter ved slutten av sitt år som freshman, hvor han hadde 51 taklinger (32 solo) og to sacks, plukket opp to fumbles og blokkerte en punt som skulle gi Tennessee sin første scoring i en 23–10 seier over rivalene Georgia Tech. Han ble tildelt "Andy Spiva Award", som utdeles årlig til forsvarsspilleren på laget som hadde forbedret seg mest.

Som sophomore i 1981 hadde White 95 taklinger (61 solo), ledet laget med åtte sacks og ledet også laget med syv taklinger for tap. Han blokkerte også tre forsøk på ekstrapoeng. Mot Memphis State hadde han 10 taklinger og to sacks, hvor en resulterte i en safety og ble utpekt til lagets "Outstanding Defensive Player" for kampen. For sine prestasjoner i en 10–7 seier over Georgia Tech, som inkluderte at han plukket opp en fumble sent i kampen som sikret lagets seier, ble han utpekt til "Southeast Lineman of the Week" av UPI. White hadde åtte taklinger i Tennessees 28–21 seier over Wisconsin i Garden State Bowl i 1981, og ble utpekt til kampens "Best Defensive Player". Etter sesongen ble han utpekt til Sophomore All-American av The Football News.

På vei inn i 1982-sesongen ble White utpekt til Preseason All-American, men slet med en ankelskade som resulterte i dårlige resultater for ham i sesongen. Til tross for at han kun hadde 47 taklinger (36 solo) ledet han laget med syv sacks, og var nummer tre bak Mike Cofer og Carlton Peoples i "big plays". Hans beste kamp i sesongen endte uvagjort, 24–24, mot LSU, hvor han hadde åtte taklinger, inkludert en sack og en takling på fjerde down. Han hadde åtte taklinger, to sacks og forårsaket en fumble da Tennessee tapte 28–22 mot Iowa i Peach Bowl i 1982.

Fast bestemt på å forbedre på det han selv så på som en skuffende sesong eksploderte White i sin seniorsesong i 1983. Han hadde 100 taklinger (72 solo), slo universitetets sesongrekord med 15 sacks, hadde ni taklinger for tap og én interception. Selv om Pittsburgh slo Tennessee 13–3 i sesongåpningen var White en konstant plage for Panthers' angrep, til tross for at han stod overfor All-American offensive lineman Bill Fralic. Han hadde to sacks i Tennesses 31–6 seier over New Mexico, og slo Tennessees kamprekord med fire sacks da Vols vant over The Citadel. White ble utpekt til "Southeast Lineman of the Week" for sine prestasjoner—som inkluderte 12 taklinger og tre sacks—da Tennessee slo LSU 20–6, og han hadde to sacks mot Alabamas quarterback Walter Lewis da Tennesse slo dem 41–34. I en 30–23 seier over Maryland under Citrus Bowl 1983 hadde White en sack på Marylands quarterback Boomer Esiason i andre kvarter, som førte til at Esiason måtte tilbringe resten av kampen på sidelinjen. White ble utpekt til All-American og SEC Player of the Year, og var en av finalistene for Lombardi Award.

I løpet av sin tid ved University of Tennessee hadde White 293 taklinger (201 solo), 32 sacks, 19 taklinger for tap, fire fumbles plukket opp, og syv pasninger slått ned. Hans lagrekord på 15 sacks i en sesong fra 1983 står fremdeles. Hans 32 sacks samlet var en lagrekord frem til 2016, da den ble slått av Derek Barnett. Lagrekorden for flest sacks i en kamp (fire mot The Citadel i 1983) stod frem til 2013, da Corety Miller hadde fire og en halv sack mot Kentucky.

Profesjonell karriere
USFL
Memphis Showboats
Etter college ble White plukket opp av Memphis Showboats i USFL Territorial Draft 1984, og sjansen til å spille profesjonell amerikansk fotball i samme stat som han gikk på college gjorde at han valgte å signere med dem. Han spilte for laget i to sesonger, og var kampstarter i 36 kamper. Med Showboats sanket White 23,5 sacks, én safety og returnerte en fumble for en touchdown.

NFL
Philadelphia Eagles
Da USFL kollapset i 1985 tok White et lønnskutt for å spille for Philadelphia Eagles. Han ble signert til en 4-årig kontrakt verdt $1,85 millioner etter at Eagles kjøpte ut de tre gjenstående årene i hans kontrakt med Memphis. White var fremdeles relativt ukjent, men ble snart en anerkjent spiller i NFL. Han gikk glipp av de første par kampene av 1985-sesongen før han signerte med Eagles. I sin første kamp for Philadelphia hadde han ti taklinger og 2,5 sacks. Ved slutten av sesongen hadde han 13 sacks på like mange kamper, og ble utpekt til NFC Defensive Rookie of the Year.

Han spilte for Eagles i åtte sesonger, og hadde 124 sacks i løpet av sine 121 kamper som var nok til å sikre lagrekorden. Han satte også Eagles' seriespillrekord med 21 sacks i én sesong (1987, forkortet til 12 kamper). Det laveste antallet sacks han hadde i en sesong mens han var i Philadelphia var 11 i 1989. White ble også den eneste spilleren til å nå 20 sacks i løpet av 12 kamper. Han satte en ligarekord i  da han hadde 1,75 sacks per kamp. ESPN Sportsnation stemte White til den beste spilleren i Eagles' historie. I  satte han rekorden for flest pasninger forsvart av en defensive lineman i en sesong med 13, en rekord som senere ble slått av J.J. Watt.

Green Bay Packers
alt=Reggie White i Lambeau Field i 1998.|left|thumb|Reggie White i Lambeau Field i 1998.
White ble en free agent i 1993. Han ble signert av Green Bay Packers på en 4-årig kontrakt verdt $17 millioner. Han spilte for Packers i seks sesonger. Med 68,5 sacks tok han lagrekorden i kategorien (nå nummer tre bak Clay Matthews III og Kabeer Gbaja-Biamila). White ble også verdsatt for sin rolle som en lagleder. Han hjalp Packers til seier i Super Bowl XXXI hvor han hadde en avgjørende sack. Det var det eneste mesterskapet White deltok i uavhengig av spillenivå. I 1998 ble han utpekt til NFL Defensive Player of the Year for andre gang.

Carolina Panthers
I  returnerte White fra sin pensjonisttilværelse og var kampstarter for Carolina Panthers i alle 16 kampene i sesongen. Han hadde 5,5 sacks og forårsaket en fumble i løpet av sesongen. Etter sesongslutt pensjonerte han seg for andre gang.

Karrierestatistikker
+ Fargekoder Ledet ligaen Vant Super Bowl NFL Defensive Player of the Year Fet skrift Personlig rekord

 År Lag K Taklinger Fumbles Interceptions Komb  Solo  Ast  Sack  FF  FR  TD  Int  Yds  TD  PD   PHI  13  100  0  0  13,0  0  2  0  0  0  0  0   PHI  16  98  0  0  18,0  0  0  0  0  0  0  0  PHI  12  76  0  0 21,0  0  1 1  0  0  0  0   PHI  16  133  0  0 18,0  0  2  0  0  0  0  0   PHI  16  123  0  0  11,0  0  1  0  0  0  0  0   PHI  16  83  0  0  14,0  0  1  0  1  33  0  0   PHI  16  100  0  0  15,0  0  3  0  1  0  0  0   PHI  16  81  0  0  14,0  0  1  1  0  0  0  0   GB  16  76  57  19  13,0  2  2  0  0  0  0  2   GB  16  50  36  14  8,0  2  1  0  0  0  0  5   GB  15  41  31  10  12,0  2  0  0  0  0  0  4  GB  16  38  29  9  8,5  3  3   0  1  46  0  6   GB  16  45  31  14  11,0  0  2  0  0  0  0  7  GB  16  46  33  13  16,0  4  0  0  0  0  0  4   CAR  16  16  15  1  5,5  1  1  0  0  0  0  1 Karriere  232  1 111  232  80  198,0  14  20  2  3  79  0  29

Pensjonering
Da han pensjonerte seg ledet White ligaen i sacks med 198 (han har siden blitt forbigått av Bruce Smith, som har 200). Inkludert sin tid i USFL har White 221,5 sacks i profesjonell amerikansk fotball, som gjør ham til rekordholderen innen profesjonell amerikansk fotball. White hadde også tre interceptions som han returnerte for 79 yards. Han plukket opp 19 fumbles som han returnerte for 137 yards og tre touchdowns. Hans ni påfølgende sesonger (1985–1993) med minst 10 sacks er fremdeles en NFL-rekord. Han ble utpekt til All-Pro i 13 av sine 15 sesonger, hvorav åtte var til førstelaget. Han blir av mange sett på som en av de beste forsvarsspillerne i NFLs historie.

Fribryting
White deltok i to fribrytingsarrangementer og deltok i én kamp. I april 1995 ringsider som en del av Lawrence Taylors "All-Stars" under hans kamp mot Bam Bam Bigelow under WrestleMania XI. I løpet av arrangementet deltok han i én segment bak scenen sammen med All-Stars hvor han utfordret King Kong Bundy, et medlem av "The Million Dollar Corporation". Før og under kampen var All-Stars og Million Dollar Corporation involvert i en slåsskamp hvor White deltok.

Den 18. mai 1997 deltok White i sin eneste fribrytingskamp for WCW under Slamboree. Han sloss mot tidligere NFL-spiller Steve McMichael. De to imiterte taklinger i løpet av kampen. White fikk en varm velkomst av publikummet i Charlotte i Nord-Carolina, men tapte mot McMichael etter å ha blitt slått med en stresskoffert i stål som McMichael ble gitt av Jeff Jarrett, som var medlem av gruppen Four Horsemen.

Kirkearbeid
White involverte seg i Fellowship of Christian Athletes mens han gikk på University of Tennesse og viste interesse for å bli en evangeliker allerede som sophomore i 1981. Han ble ordinert som baptist i denne perioden. Innen han var senior fikk han kallenavnet "Minister of Defense".

I hans siste år i amerikansk fotball skal en venn ha gitt ham en CD fra en messinaistisk lærd, Monte Judah. Etter at han pensjonerte seg begynte White å studere Toraen og messianistisk teologi som fulgte toraen.

White studerte også hebraisk under Nehemia Gordon. I oktober 2003 ble White intervjuet av TV-paster og messianist Michael Rood, hvor han diskuterte sine studier av toraen. Intervjuet ble utgitt 4. og 6. februar på kabelkanalen Sky Angel. White var en samprodusent for TV-programmene "A Rood Awakening From Israel". Etter at White døde var utgaven av magasinet Yavoh for januar 2005 dedikert til ham som en "messianistisk troende", som ledet til forvirring rundt Whites tro. Noen rapporterte at White hadde forlatt kristendommen og heller studerte jødedommen.

White ble pårørt av kirkebrenningen av afroamerikanske kirker på 1990-tallet. Inner City Church i Knoxville i Tennessee, hvor White var ordinert, ble nedbrent i 1996. Samme år spilte White i den kristne filmen Reggie's Prayer sammen med Pat Morita. Han spilte hovedrollen, Reggie Knox, en amerikansk fotballspiller som pensjonerte seg etter 1996-sesongen for å bli en historielærer for tiende klasse og hovedtrener for et high school footballag i Portland i Oregon. Lagkameratene hans fra Green Bay Brett Favre og Mike Holmgren spilte vaktmestere i filmen, og Keith Jackson var en assistenttrener. M.C. Hammer spilte en skogvokter.

I et intervju for ABCs 20/20 kommenterte White homofili. Han allierte seg med organisasjoner som stilte seg negativt til homofili; han deltok i avisreklamer hvis mål var å overbevise homofile og lesbiske at de kunne "slutte" å være homofile. Dette resulterte i at CBS trakk seg fra en 5-årig kontrakt for The NFL Today vedrt $6 millioner fordi White mente at homofili var en synd. Både Green Bay Packers og NFL klaget på annonsene, ettersom at White hadde vært ikledd sin uniform uten tillatelse fra hverken laget eller ligaen. Senere utgaver av annonsen hadde fjerne uniformen.

Død og arv
På morgenen 26. desember 2004 ble White fraktet fra sitt hjem i Cornelius i Nord-Carolina til et sykehus i Huntersville hvor han ble erklært død. Dødsårsaken var hjerterytmeforstyrrelser, ifølge Mecklenburg County Medical Examiner's Office forårsaket av sarkoidose som White hadde levd med i mange år. Det ble også nevnt at søvnapné kan ha spilt en rolle. Whites grav ligger i Glenwood Memorial Park i Mooresville i Nord-Carolina.

I samarbeid med Sleep Wellness Institute stiftet Whites enke Sara "Reggie White Sleep Disorders Research and Education Foundation", som er dedikert til å forsikre at alle har tilgang til behandling for søvnforstyrrelser, uavhengig av deres sosioøkonomiske status.

Utmerkelser
Pensjonering av trøyenummer
I 2005-sesongen pensjonerte Philadelphia Eagles, Green Bay Packers og University of Tennesse Whites trøyenummer, 92.

University of Tennessee pensjonerte Whites trøye under halftime i en kamp mot Ole Miss 1. oktober 2005. Det var den tredje trøyen universitetet hadde pensjonert i moderne tid; et skilt ble også avduket på sørsiden av Neyland Stadium. Under halftime i Lambeau Field 18. september 2005 ble White den femte spilleren hvis nummer ble pensjonert av laget. Den 5. desember 2005 pensjonerte Eagles trøyen hans under halftime mot Seattle Seahawks under Monday Night Football. White ble den første spilleren i NFLs historie til å ha nummeret sitt pensjonert av flere lag. Packers og Eagles brukte begge emblemer til Whites ære på hjelmene ut sesongen.

Hall of Fame
White ble posthumt stemt inn i Professional Football Hall of Fame 4. februar 2006. Han ble innlemmet under en seremoni 5. august 2006 i Canton i Ohio. White senke, Sara White, holdt takketalen. Hun ble introdusert av sønnen deres Jeremy White, som også lanserte sin selvbiografi In His Shadow: Growing Up With Reggie White, under Hall of Fame-helgen til ære for sin far. Jeremy takket "God of Abraham, Isaac, and Jacob" i introduksjonen.

White ble stemt inn i Wisconsin Athletic Hall of Fame i 2005, Philadelphia Sports Hall of Fame i 2007 og Green Bay Packers Hall of Fame i 2006.

Gatenavn
Seremonien for opphengingen av gateskiltet for Reggie White Boulevard fant sted mandag 8. desember klokken 14:00 ved krysset mellom 20th og Carter Street i Chattanooga i Tennessee. Whites mor, Thelma White Collier, samt flere andre familiemedlemmer og venner, var tilstede under seremonien. Endringen av gatenavnet var godkjent av byrådet 4. november 2008.

Reggie White Way i Green Bay i Wisconsin ligger nær Lambeau Field.

 Referanser 

 Eksterne lenker 





Kategori:Utøvere av amerikansk fotball fra USA
Kategori:Defensive ends i amerikansk fotball
Kategori:Defensive tackles i amerikansk fotball
Kategori:Baptistiske pastorer og predikanter fra USA
Kategori:Carolina Panthers-spillere
Kategori:Green Bay Packers-spillere
Kategori:Personer fra Chattanooga
Kategori:Personer fra Knoxville
Kategori:Personer fra Cornelius i Nord-Carolina
Kategori:Philadelphia Eagles-spillere
Kategori:Pro Bowl-spillere fra National Conference
Kategori:Spillere i NFL med pensjonerte numre
Kategori:Medlemmer av Pro Football Hall of Fame
Kategori:Vinnere av NFL Defensive Player of the Year
Kategori:Green Bay Packers Hall of Fame
Kategori:Fribrytere fra USA