Sliul

En sliul, også kalt sliel, pril, tust, slegel og banketre,Om tresking i Sed og skikk i Bibelens land side 127  er et gammelt treskeredskap utformet som et slagverktøy. Tresking er navn for det å få kornet skilt fra aksene det vokste på. Den besto av et skaft, som skulle være omtrent like langt som fra bakken opp til armhulen, og et tykkere trestykke omtrent en tredel så stort. De ble hengt sammen i en ende med en snor. Ved å svinge skaftet opp og ned i en slags sirkelbevegelse, ga en sliulen fart og kraft til å dunke løs kornet fra nekene som var lagt fram.

Sliuler var i bruk til de ble avløst av hånd- eller hestedrevne treskemaskiner. I Norge ble teknologien innført via Hedmark og Trøndelag det første tiåret av 1800-tallet, etter at  treskemaskiner i Sverige allerede var tatt i bruk fra 1750-tallet. Fra 1830-tallet hadde enklere hånddrevne treskemaskiner erstattet sliulen på mange gårder på de sentrale jordbruksbygdene.Valen-Senstad, Fartein, Norske landbruksredskaper, De sandvigske samlinger 1964, s. 97ff og 175ff. Enkelte steder på Vestlandet var sliulen i bruk fram til korndyrkingen tok slutt på 1950-tallet.

Navnet sliul henger sammen med verbet «å slå».

 Referanser 

 Se også 
 Drøfting av korn, rensing av korn der en fjerner agner (støtteblad) og støv
 Treskeverk, maskin som skiller det spiselige kornet fra aksene
 Nunchaku, karatepinner

 Eksterne lenker 


Kategori:Landbruksredskaper
Kategori:Landbrukshistorie