Sekkdyr

Aplousobranchia Lahille 1887
 Phlebobranchia Lahille 1887
 Stolidobranchia Lahille 1886
 †Cheungkongella Shu et al. 2001
 †Ausiidae?
 †Ausia?
 †Burykhia?

Sekkdyr (Ascidiacea) er en klasse av kappedyr som lever som fastsittende filterspisere, men har et fritt larvestadium som likner på et lite rumpetroll. Sekkdyrene utgjør de «typiske» kappedyrene, og omtaler av egenskaper hos kappedyr henviser vanligvis til denne klassen, og ikke til de mer spesialiserte gruppene. Sekkdyrene som klasse representerer den primitive formen av kappedyr, og gruppen er trolig parafyletisk.Gittenberger, A.; Shenkar, N.; Sanamyan, K. (2015). "Ascidiacea". In: Shenkar, N.; Gittenberger, A.; Lambert, G.; Rius, M.; Moreira Da Rocha, R.; Swalla, B. J.; Turon, X. (2017). Ascidiacea World Database. Accessed through: World Register of Marine Species on 2017-09-15.

Sekkdyr spiser ved å suge sjøvann inn gjennom en kort, rørformet struktur. Vannet kommer deretter inn i munnhulen og svelget og gjennom en serie gjeller som er dekket av slim der partikler i vannet blir sittende fast. Vannet samles utenfor gjellene i et atrium og forlater dyret gjennom et mindre rør. Slimet i svelget beveger seg langs gjellebuene ved hjelp av flimmerhår, og entrer til slutt selve tarmen hvor partiklene slimet har fanget opp fordøyes. Anus åpner ut i atrium og avføringen følger med vannet ut av utløpsrøret.

Sekkdyrene er en av de elste gruppene med ryggstrengdyr som er kjent, utbredt fra Kambrium til i dag, og muligens enda lengre tilbake.

Bygning og levevis
Sekkdyrene har et todelt liv med et tydelig larvestadie der hvert enkelt individ er frittsvømmende med en liten hale som er homolog med halen til virveldyr. Ved metamorfosen vil flertallet av disse dyr gå over til å bli filterspisere. For enkelte arter, som Megalodicopia hians, er de voksne dyrene rovlevende. Mange vil kunne danne store kolonier på havbunnen.

Av særtrekkene de har utviklet i forhold til deres forfedre er evnen til å skille ut et hudpanser kalt kappe (som også kan inneholde blodkar) bestående at et celluloseaktig materiale, blod med høy konsentrasjon av grunnstoffene vanadium og niob, manglende segmentering (selv i halen), tvekjønnethet, evnen til knoppskyting og kolonidannelse (ikke appendikularier) og et betydelig hulrom (kalt atrialrommet eller peribranchialhulen). Hulrommet, som er i dyrets midte, omslutter gjelletarmen og er åpent mot omgivelsene via et par sifoner.

Den sekundære kroppshulen (coelom) er svært tilbakedannet og begrenset til gjelleapparatet, hjertesekken og gonadene.
Nervesystemet deres regnes for å være primitivt, men å kalle det redusert vil være mer korrekt. Blodstrømmen er i stand til å skifte bevegelsesretning.

Sekkdyr er tvekjønnede, og formerer seg ved å gyte egg og spermier rett ut i vannmassene. Befruktede egg vil utvikle seg til frittlevende larver som svømmer og driver rundt fram til de slår seg ned. Larvestadiet hos kappedyr er først og fremst en spredningsmekanisme, og er særlig viktig for de fatstittende gruppene.

Larvestadie
Sekkdyrenes larver har et ytre som er svært like rumpetroll. De aller fleste artene har en grunnleggende anatomi lik den man finner hos andre ryggstrengdyr, med en ryggstreng av brusk som strekker seg i hele dyrets lengde, med et hult nerverør (ryggnerve) på oversiden og innvollene på undersiden. Larvene tar ikke til seg næring i larvetiden, med unntak av familien Molgulidae. Hos denne familien har haleøse larver utviklet seg ved minst fire separate anledninger (et eksempel på konvergent evolusjon), og en av artene har direkte utvikling uten larvestadie. Under fosterutviklingen dannes det ganske tidlig en ryggstreng av brusk som består av nøyaktig 40 celler.

Helt foran har nerverøret en fortykning som fungerer som en primitiv hjerne, (bare) ett øye og ett balanseorgan (øre). Som hos alle ryggstrengdyr fortsetter kroppen bak anus i en langstrakt hale. Hos sekkdyrlarver er denne svært velutviklet og utgjør det aller meste av dyrets lengde. Den svømmer fritt i noen timer, og søker opp et sted der den kan feste seg. Der gjennomgår den en metamorfose, hvor halen, ryggstrengen, øyet og øret blir tapt, og bare en liten del av nervesystemet blir bevart.

 Medisinsk anvendelse 
I 2010 oppdaget man at dyrene består av mer enn 50 % proteiner og kunne egne seg som mat til oppdrettslaks. Siden fokuserte man på sekkdyrenes celluloseinnhold i stedet, som byggemateriale for å rekonstruere vev og organer. Med nanoceller fra sekkdyr som rammeverk kan organer gjenoppbygges med pasientens egne celler, i stedet for bruk av donorer. Forsøk med rotter og mus har vist seg lovende, da blodårer etablerte seg i vev av nanocellulose fra sekkdyrene. Sekkdyr har vist seg enkle å dyrke, da de kjapt fester seg til alt som festes i sjøen, vokser raskt, og holder andre arter unna. Bioteknologer håpet å dyrke 50 tonn årlig i Øygarden, men kunne høste det dobbelte. Imidlertid må de innhøstede dyrene sendes utenlands, slik at cellulosen i den ytterste hinnen deres kan skilles fra. Det er denne som videreforedles til nanocellulose av medisinsk standard.Gerhard Flaaten: «Plagsomme dyr på Sotra er blitt millionbutikk», Bergens Tidende 15. oktober 2022 

 Referanser 

Eksterne lenker


Kategori:Kappedyr