Lockheed Martin F-35 Lightning II

Lockheed Martin F-35 Lightning II er et femtegenerasjons kampfly utviklet av USA i samarbeid med en rekke partnerland.

Flyet finnes i tre varianter; en variant for vanlig takeoff og landing, en STOVL-variant, og en variant tilpasset bruk fra hangarskip. De første flyene ble levert til U.S. Air Force 14. juli 2011.

Flyet er en-seters, en-motors og har stealth-egenskaper. Det var planlagt å la to separate flymotorprodusenter utvikle motorer til flyet, men i 2011 ble det besluttet bare å bruke Pratt & Whitneys F135-motor for å kutte kostnader (ombygget Pratt & Whitney F119 fra F-22 Raptor). Flyets maksimalhastighet med full intern våpenlast er mach 1,6.

En ny motor er under utvikling, og konstruksjon er forventet å være klar ca. 2020. Denne motoren har hovedfokus på å forbedre drivstoffbruken og høyere topphastighet.

I begynnelsen av januar 2015 hadde testversjonene og de første produksjonsversjonene av flyet vært i luften over . I juli 2015 kunngjorde Lockheed Martin at F-35B-versjonen er stridsklar og den 2. august 2016 ble F-35A erklært stridsklart.

Flyet ble første gang benyttet i strid i mai 2018 av Israels flyvåpen.bbc.com

I april 2019 anvendte USAF to F-35A mot IS.airforcemag.com F-35C ble erklært stridsklart i 2019.

 Historie 
JSF-programmet ble opprettet for å bytte ut eksisterende flytyper samtidig som man holdt kostnadene nede. Det er per høsten 2009 blitt skissert bestillinger på  maskiner; USA vil ha ca.  av disse. Man håper imidlertid å selge til flere land etter hvert, slik det skjedde med F-16-programmet. Dersom dette oppnås kan rundt  fly bli produsert.

 Varianter 
F-35 kommer i tre forskjellige hovedvarianter, opprinnelig for USAF, USMC, og USN, og eksportland. Spesialvarianten F-35I er en tungt modifisert F-35A for det israelske flyvåpenet. 

F-35A Vanlig CTOL-variant (Conventional Take Off and Landing). Basert på rollen F-16 har i dag. Den eneste varianten med innebygget 25 mm gatling. Dette er varianten som Luftforsvaret opererer. Anbefalt rullebanelengde er 2440 m,Projecting Power With the F-35 | RealClearDefense men det er mulig å ta av og lande på kortere rullebaner dersom flyet bærer mindre drivstoff og nyttelast. Det norske luftforsvaret og enkelte andre land har tatt i bruk bremseskjermer for landing på korte baner med is.
F-35B STOVL-variant (Short Take Off, Vertical Landing) som brukes på blant annet amfibiekrigsskip/små hangarskip hvor det tas av fra svært kort rullebane. I tillegg kan F-35B lande vertikalt. Basert på rollen Harrier-flyene har i dag. Denne versjonen har dreibar dyse, en styredyse i hver vinge, og en løftevifte bak cockpit.
F-35C Hangarskipoperert CATOBAR-variant. Basert på rollen F-18 har i dag. Denne versjonen har blant annet større vingeoverflate som gjør at den kan ta av og lande ved lavere hastigheter på hangarskip. Sammen med økt drivstoffkapasitet gir dette vesentlig større rekkevidde. Understellet og skroget er forsterket for å tåle belastningene ved å operere fra hangarskipdekket. F-35C har som alle andre CATOBAR-fly en krok i underkant av halen, som hekter i vaiere for å bremse flyet ved landing.
F-35I F-35A med israelske modifikasjoner. En senior i det israelske luftforsvaret uttalte offisielt «at flyene vil bli kalt F-35I da det vil være unike israelske funksjoner installert i dem». USA vil ikke tillate integrering av Israels egne elektroniske krigføringssystemer i flyets innebygde elektronisk system, men en «plug and play»-funksjon til hovedsystemet vil tillate bruk av israelsk teknologi i tillegg til basisfunksjonaliteten. Israel vil kunne plassere egen, ekstern jammingpod og planlegger å installere egne luft-til-luft-raketter og bomber i F-35s interne våpenlagre.

 Versjon Vinge-spenn Lengde Høyde Vinge-areal Tørr-vekt Intern driv-stoffkapasitet Nytte-last Strids-radius F-35A 10 668 mm 15 667 mm 4 389 mm 42,7 m² 9 088 kg 8382 kg 8165 kg 1094 kmF-35B 10 668 mm 15 606 mm 4 359 mm 42,7 m² 14 588 kg 6352 kg 6804 kg 837 kmF-35C 13 106 mm 15 697 mm 4 481 mm 64,0 m² 14 548 kg 9108 kg 8165 kg 1110 km

 Partnerland og utviklingskostnad 

Utviklingskostnadene alene er beregnet til 40 milliarder amerikanske dollar. Den desidert største delen av dette vil bli betalt av USA, som både skal ha og produsere flest fly. De åtte partnerne i JSF-programmet er; (utviklingsdonasjon i parentes – alle tall i amerikanske dollar)
 Hovedutvikler: USA
 Nivå 1 partner: Storbritannia (2 milliarder dollar)
 Nivå 2 partner: Italia (1 milliard dollar) og Nederland (800 millioner dollar)
 Nivå 3 partner: Tyrkia (175 millioner dollar), Australia (144 millioner dollar), Norge (130 millioner dollar), Danmark (110 millioner dollar) og Canada (100 millioner dollar)

I tillegg er Israel og Singapore med som Security Cooperative Participants.

Tyrkia ble utestengt fra F-35-programmet i 2019.forsvaretsforum.no

 Utskiftninger 
miniatyr|Et  F-35B under en vertikal landing om bord på USS Wasp
mini|I Israels flyvåpen skal F-35 blant annet avløse F-16.
Mange forskjellige fly i de åtte nasjonene var planlagt skiftet ut da man startet prosjektet. Enkelte av flytypene nevnt her kan bli/har blitt vraket allerede før de mottar sine F-35.

USA
 F-35A For å bytte ut U.S. Air Force (USAF) F-16 Fighting Falcon og A-10 Thunderbolt.
 F-35B for å bytte ut U.S. Marine Corps (USMC) AV-8 Harrier II.
 F-35C for å bytte ut U.S. Navy (USN) og USMC F/A-18 Hornet (kun A/B/C/D versjonene).

Storbritannia
 Opprinnelig var det planlagt å anskaffe F-35B til Royal Air Force (RAF) for å bytte ut Harrier GR7/9 og til Royal Navy (RN) for å erstatte Sea Harrier. Det britiske forsvarsdepartementet hadde kortvarig planer om å utstyre det kommende hangarskipet med katapulter og bremsewire, og ville derfor anskaffe F-35C. Da det ville fordyre bygningen av Queen Elizabeth-klassen, ble resultatet til slutt F-35B .

Italia
 F-35A for å bytte ut Italias luftforsvars Panavia Tornado, AMX International AMX og deres innleide F-16.
 F-35B for deres planlagte hangarskip.

Nederland
 F-35A for å skifte ut deres F-16.

Tyrkia
 F-35A for å skifte ut deres F-16.

Australia
 F-35A for å skifte ut F-18 og F-111.

Norge
miniatyr|høyre|Den første norske F-35 ble testet 10. november 2015 i Arizona.
 F-35A for å skifte ut F-16.
 Norge har per april 2025 fått hele sitt program på 52 F-35 levert.

Danmark
 F-35A for å skifte ut F-16AM.

Canada
 CF-35A for å skifte ut CF-18. Uttalte imidlertid at de var mest i prosjektet av hensyn til egen flyindustri og at flyene deres kunne holdt en stund til.
 Canada har per mars 2025 betalt for de 18 første flyene som er forventet å leveres tidlig i 2026 men overveier om resten av de 88 bestilte kjøpene skal gjennomføres eller om de skal kjøpe andre fly.

Polen
 F-35A for å skifte ut MiG-29, SU-22.

Tyskland
 Tysklands forbundskansler Olaf Scholz kunngjorde 27. februar 2022 at landet søkte en etterfølger for Panavia Tornado. F-35 kunne da komme i betraktning for å gjøre det mulig for Tysklands forsvar å bruke atomvåpen.
 Den 14. mars opplyste Tysklands forsvarsdepartement at det ønsket å kjøpe inn F-35. Det var aktuelt å kjøpe til sammen 35 maskiner av typen F-35A, i tillegg til 15 Eurofighter av typen ECR.

 Planlagte innkjøp 
 Land F-35A F-35B F-35C Antall fly Leveres fra  Australia 100   100 2013  Belgia 34 342023  Canada 88   88 2026  Danmark 27 27 2022  Finland 64 64 2026  Hellas 20 20   Israel 50   50 2013  Italia 60 30 90 2013  Japan 105 42  147 2016  Nederland 52   52 2011  Norge 52   52 2016 Polen32322026  Storbritannia  138  138 2011  Sør-Korea 40 40 2018  Tsjekkia 24 24   Tyrkia 100   100 2014Tyskland35352026Singapore35352027Sveits36362026  USA 1763 353 340 2443 2010 / 2012 Totalt 2582 598 340 3520 

* Se eget punkt vedrørende Norges antall.

 Utestengt 
USA har utestengt Tyrkia fra F-35-programmet etter at Erdogan kjøpte luftvernmissilet S-400 fra Russland.

 Norske forhold 

miniatyr|Testflyging av første norske F-35 i 2015.
Den konvensjonelle F-35A-varianten ble valgt til å erstatte Norges F-16-fly. Regjeringen foreslo opprinnelig å kjøpe 48 fly, men dette tallet ble økt til 52 fordi USA ikke kommer til å ha kapasitet til å låne/leie bort treningsfly til Norge. 48 av disse skal være operative, mens fire skal bli brukt utelukkende til trening og utdannelse.

Fra 10. november 2015 til 29. juni 2017 ble Luftforsvarets første syv fly levert til Luke Air Force Base i Arizona for opplæring og trening av norske piloter.

10. november 2017 foregikk den offisielle overleveringen av de tre første flyene levert direkte til Norge. Disse flyene landet på Ørland hovedflystasjon 3. november 2017 rett før kl. 16.00 (norsk tid) mens det fremdeles var dagslys. De tok av i mørke fra Fort Worth i Texas kl. 06.35 (norsk tid, kl. 23.35 lokal tid dagen før), (9 timer og 24 minutter flytid, 7569 km i direkte luftlinje, gjennomsnittsfart: 815 km/t) og fløy non-stop med flere lufttankinger underveis. Flyene hadde amerikanske merker og ble fløyet av amerikanske piloter. De tre flyene var nummer 5148, 5149 og 5150.

På Evenes flystasjon er tre eller fire F-35 fly til enhver tid på Quick Reaction Alert for å identifisere, og eventuelt avskjære, ukjente luftfartøy som nærmer seg norsk luftrom.

 Priser og kostnader 
Priser og kostnader er ofte ikke sammenlignbare mellom flytyper og også mellom forskjellige land som kjøper F-35, i tillegg kan beregninger av kostnader endre seg over tid. Det er flere grunner til dette, det viktigste er at det ikke finnes en standard måte å beregne kostnader på, selv mellom land som kjøper samme flytype.  I USA beregner de forskjellige våpengrenene (Flyvåpenet, Marinen og Marinekorpset), kostnader på forskjellige måter. En annen viktig faktor er bruk av nåverdi og reelle valutaer som da inneholder inflasjon.

 Variable og faste kostnader 
I Norge opererer Forsvaret med to forskjellige driftskostnader, en variabel og en fast kostnad driftskostnad, som til sammen blir dette de samlede driftskostnadene. Få andre land oppgir de variable kostnadene, selv om det sier mye om de faktiske driftskostnadene for F-35. Norge byttet også beregningsmåte av kostander i 2011 fra nåverdi til reelle kroner, som betyr at tallene som oppgis etter 2011 er svært mye høyere enn før 2011, selv om verdien er den samme. Det vil si at fra 2008 til 2011 kunne kostnadene ved kjøp av F-35 sammenlignes med andre nåverdikostnader, som for eksempel forsvarsbudsjettet eller kjøp av nye ubåter. Etter 2011 er dette ikke lenger mulig, men på den annen side vil bruk av reelle kroner gi en sammenligning i utviklingen av kostnadsbildet over tid. Dette påvirkes i store grad av faktorer som kursendring mot dollar, høy inflasjon, prosjektoverskridelser eller endring i oljeprisene. For Norge inneholder de reelle kostnadene inflasjon fra siste forsvarsbudsjett og 30 år fremover i tid når siste fly blir levert til Norge.

 Utviklingskostnader 
F-35 ble utviklet av USA i et prosjekt som startet i 2001 der Joint Program Office (JPO) ledet prosjektet på vegne av det amerikanske forsvaret og partnerlandene, og det ble avsluttet i 2018. Hovedleverandørene var LM og P&W, og opprinnelig skulle prosjektet kostet 26 milliarder dollar, men i 2010 ble det fastslått at prosjektet sprakk både på tid og kostnader, prosjektet fra i 2011 godkjent ny tidsplan og nytt budsjett av US Senate Defence Commitee. Endelige kostnader for hele prosjektet ble til slutt 55,9 milliarder dollar. Norge og de andre partnerlandene bare betalte en mindre og fast del av kostnadene, med unntak av Storbritannia som betalte noe mer for prosjektet. 

 Anskaffelseskostnader for Norge 
Kostnad for innkjøp av selve kampflyene for Norge ble i 2023 beregnet til ca 90 milliarder kroner for 52 fly. Dette gir en gjennomsnittspris på 1,74 milliarder kroner per fly.

Innkjøpskostnad per fly er beregnet til cirka 91 millioner dollar per fly med en gjennomsnittlig dollarkurs på 8.50. Siden anskaffelsen ikke er helt ferdig, kan prisen per fly fortsatt endre seg noe.

En annen stor anskaffelseskostnad er våpen til flyene. Norge har foreløpig anskaffet/bestilt tre forskjellige typer våpen i fire leveranser, AMRAAM C7 (2017), AMRAAM C-8/D (2022), Small Diameter Bomb II (2023) og JSM (2021). De amerikanske våpnene har en noe ukjent pris da Defense Security Cooperation Agency (DSCA) kun oppgir en maksimalpris og at det virkelige prisen ofte er en god del lavere.  Innkjøpsprisen av JSM er cirka 4 milliarder kroner og utviklingskostnaden av JSM er oppgitt til 8,2 milliarder norske kroner.  Andre kostnader er nye og oppgradert bygningsmasse på Ørland og Evenes, nye shelter, opplæring og konvertering av flyvere fra f-16 til f-35, samt en del andre kostnader. Noen våpen for f-16 kan videreføres og brukes på f-35.

60.489 millioner (2022 kroner) er hittil betalt for anskaffelsen, resterende anskaffelseskostnader er ukjent da Forsvaret oppgir disse i reelle kroner og ikke i nåverdi, men reelle kronene er oppgitt til 29.740 millioner som omregnet i nåverdi er en del lavere. Anskaffelseskostnadene for flyene utgjør mindre enn halvparten av hele anskaffelsen. Norge har investert mye i infrastrukturen på Ørland som måtte oppgraderes uavhengig av hvilket kampfly som ble anskaffet.

 Pris 
Prisen for flyene varierer fra år til år, da Joint Program Office (JPO) forhandler med leverandørene Lockheed Martin og Pratt & Whitney hvert år på vegne av alle kjøpere. JPO lager da en oversikt over antall fly som skal kjøpes og forhandler deretter med leverandørene om prisen. Partnerlandene kan selv bestemme hvor mange fly de ønsker å kjøpe det året, men Foreign Military Sales(FMS) kunder har en allerede en oppsatt plan som de må følge.  Antall fly for hver av partnerlandene må bestemmes 3 år i forveien, slik at JPO kan forhandle om "Long lead" avtaler og også ha tid til å forhandle med leverandørene i god tid før flyene blir produsert. Det vil si at alle nasjonene som kjø per fly det samme året får den samme prisen. Foreign Military Sales (FMS) kunder, som Japan, Belgia og Finland, må betale et prosentvist tillegg, mens partnernasjonene slipper dette tillegget og betaler derfor noe mindre.

Dette innebærer også at når nasjoner som Canada(partnerland), Belgia(FMS) og Finland(FMS) forhandler frem en ny kontrakt med JPO så er ikke pris en del av forhandlingene da dette blir endelig forhandlet vært år. Den vil da variere fra år til år og når prisen for nye F-35 blir lagt frem for hvert enkelt parlament i respektive land så vi de ikke få en fast pris for F-35, men kun et anslag. Unntaket er Sveits som har en mer fast pris på sin kontrakt, men det vil fortsatt variere med inflasjon og endringer i dollarkurs.

I tillegg kommer også prisene på vedlikehold av flyene og delene til flyene. Dette er også i utgangspunktet faste per fly, men hvert land bestemme hvor mye av vedlikeholdet de selv skal utføre, samt hvor stor lagerbeholdning av deler hvert land skal ha lokalt.  Norge vil foreta alt vedlikeholdet på brukernivå selv på Ørland flystasjon og bygger nå også opp et depot for medium vedlikehold på Rygge flystasjon.  Begge disse vil bemannes med norsk personell, selv om Forsvaret for en stund vil leie inn personell fra LM og P&W i en periode til flere norske teknikere er ansatt.  Tungt vedlikehold vil foregå i Italia.

Prisen for norske F-35 fly startet på 111,6 millioner dollar(ikke justert for inflasjon) for de to første flyene som ble levert i 2017, prisen har sunket til i underkant av 80 millioner dollar når de siste flyene leveres. Den gjennomsnittlige prisen for norske fly blir da cirka 91 millioner dollar og prisene ligger da under de prisene som Forsvarsministeren la frem for det norske Storting i 2011 når det ble vedtatt å kjøpe inn nye kampfly; juster for inflasjon og endrede dollarkurser.

 Operative kostnader 
Operative kostnader vil ofte variere sterkt fra land til land, selv om noen av kostnadene vil være ganske sammenlignbare. Norge skiller ofte mellom variable kostnader og faste kostnader. Variable kostnader kan være drivstoff og vedlikehold, mens faste kostnader kan være oppgradering av fly, drift av skvadronene, simulatorer, materiellslitasje, våpen og personellkostnader. Når Norge mottok de først flyene var driftskostnadene til sammen beregnet til 2.3 milliarder kroner per år, og med utgangspunkt i 9.100 flytimer. Den variable kostnaden for F-35 blir da cirka 1 milliard i året, og cirka 110.000 kroner per flytime (variable kostnader), som er cirka 20% høyere enn for F-16. De variable kostnadene har sunket noe i etterkant da Forsvaret vil bruker simulatorer noe mer og fly noe mindre, samtidig varierer kostandene med oljeprisen og endret dollarkurs.

De beregnede variable kostnadene for Norge, Finland og Belgia er ganske like selv om landene har forskjellig antall fly, dette kommer av at de tre landene vil fly omtrent like mye selv om antall fly er forskjellige. Norge vil ha 52 fly og fly cirka 9.100 timer, Belgia vil ha 34 fly og fly 9.150 timer og Finland vil ha 64 fly og fly 9.050 timer.  Alle timene er beregnet ut fra behov til det enkelte land og det gjenstår å se om hvor mye det disse landene flyr når alle F-35 er levert.

 Spesifikasjoner 
 Generelle egenskaper F-35A 
 Lengde      Høyde  4,38 m Vingespenn  10,7 m Vingeareal    Tom vekt    Intern drivstoffkapasitet    Maks våpenlast   Full innvendig våpenlast  25 mm GAU-22/A maskinkanon  2 AIM-120C/D luft til luft-missiler  2 1000 kilo GBU-31 JDAM bombereller  2 AIM-120C/D luft til luft-missiler  8 GBU-53/B StormBreaker eller  4/6 AIM-120C/D luft til luft-missilerMotor  F135-PW-100  Lavtrykk turbovifte med etterbrenner  191 kN (43,000 lb) maks  125 kN (28,000 lb) mil powerHastighet  Mach 1.6 (~1975 km/t) (med full intern våpenlast)  Maks startvekt   Kampradius (internt drivstoff)  >  (USAF profil)Rekkevidde    (USAF profil) Maks flyhøyde  >  Max G-Rating  +9.0 Kraft/vekt forhold (uten drivstoff)  1.47 Besetning  1

 Bevæpning 
Maskinkanon 1 x 25 mm GAU-22/A 4-løps roterende maskinkanon, 180 skuddVåpenstasjoner11 Totalt4 innvendig i våpenrom6 utvendig under vinger1 senter utvendigLuft til luft-missilerAIM-120 AMRAAMAIM-9X SidewinderAIM-132 ASRAAMMBDA Meteor (Block 4 for F-35B)Luft til bakke-missilerAGM-88G AARGM-ER (Block 4)AGM-158 JASSMSPEAR 4Joint Air-to-Ground Mssile (JAGM)Luft til overflate(anti skip) missiler JSM (Joint Strike Missile)AGM-158C LRASMBomberJoint Direct Attack Munition (JDAM) serierPaveway serier, laserstyrte bomberPresisjonsstyrte bomberAGM-154 JSOWGBU-39 Small Diameter Bomb (SDB)GBU-53/B StormBreaker (SDB II)AtombomberB61 mod 12

 Kontroverser 
 Kill switch 
I begynnelsen av 2025 har det blitt reist bekymringer om en mulig 'kill switch' innebygd i flyet, noe som på avstand skulle kunne gjøre jagerflyet ubrukelig. F-35-gruppen har svart og kalt dette et 'false narrative', og listet flere land som hevder at dette er umulig.

 Se også 
 Lockheed Martin X-35

 Referanser 
Hordaland: Danmark vil kjøpe F35 
Defense Industry Daily: Canada Preparing to Replace its CF-18 Hornets
Marine Corps To Fly F-35Cs From Carriers 5. april 2011
F-35-flyene er stridsklare

Lockheed Martin F-35 Flight Test Progress Report  Besøkt 5. november 2011
MOD announces change of Joint Strike Fighter jet Ministry of Defence 12. mai 2012
F-35 officially wins Belgian fighter contest DefenseNews, 25. oktober 2018
Går inn for Joint Strike Fighter
https://www.regjeringen.no/no/aktuelt/forste-norske-f-35-er-landet-pa-luke-air-force-base/id2460906/ Første norske F-35 er landet på Luke Air Force Base Regjeringen.no 11. november 2015

https://www.regjeringen.no/no/aktuelt/norge-mottar-vart-syvende-f-35-kampfly/id2563808/ Norge mottok sitt syvende F-35-kampfly Regjeringen.no 30. juni 2017

 Eksterne lenker 

 Luftforsvarets F-35 side 
 Hjemmeside for Kampflyprogrammet, som leder den norske anskaffelsen av F-35
 Team JSF
 RAF sin JSF-side 
 Global security org sin JSF-side
 Joint Strike Fighter svarer deg (Arkivert lenke) – spørsmål og svar i Dagbladet

Kategori:Jagerfly fra USA
F-35 Lightning II
Kategori:Stealthfly
Kategori:Enmotors jetdrevne luftfartøy
Kategori:BAE Systems
Kategori:Utstyr brukt av Luftforsvaret
Kategori:Northrop Grumman-luftfartøy