Gudinne

Gudinne kan vise til en kvinnelig guddom i mytologier og religioner som er monoteistiske, dualistiske, Ellwood, Robert S. (2009):The Encyclopedia of World Religions, Infobase Publishing, s. 181 eller polyteistiske. På annet vis kan en gudinne vise til enhver kvinnelig guddom med overnaturlige krefter. Gudinner forekommer på lik linje med mannlige gudevesener i de fleste mytologiske og religiøse tradisjonene, særlig polyteistiske religioner. I noen tilfeller ser vi også at ei gudinne kan ha forrang, og en eller flere mannlige guder er underordnet. Gudinner er ofte knyttet til Jorden, moderskap, liv, fruktbarhet, kjærlighet, og husholdningen. I noen kulturer kan hun representere de motsatte, nedbrytende krefter i tilværelsen og styre over krig, død og ødeleggelse, som en dualistisk motsetning til skapelse, godhet, helbredelse og liv. 

I en del religioner kan det hellige kvinnelige arketype inneha en meget sentral plass i bønn og religiøs dyrkelse. I hinduismen er den hellige kvinnelighet, eller shaktisme med Devi, en av tre betydelige hindubenevnelser for dyrkelse sammen med Vishnu og Shiva. I tibetansk buddhisme er den høyeste forfremmelse eller framskritt en person kan oppnå er å bli de «store» kvinnelige buddhaer (det vil si Ārya Tara) som er avbildet som guddommelige beskyttere, fryktløse og fylt med medlidenhet for alle levende vesener.

Forrangen til en monoteistisk eller nær-monoteistisk «Store gudinne» er fremmet av en del moderne matriarkister som en kvinnelige versjon av, foregående, eller analog til den abrahamittiske Gud, assosiert med den historiske framgangen av monoteisme i Middelhavets aksetiden. En del strømninger av nyhedendommen, i særdeleshet wicca, har et dualistisk konsept av en enkeltstående Gudinne og en enkeltstående Gud, som i det gamle konseptet hieros gamos, hellig bryllup, representerer en forent helhet.Steinsland, Gro (2005): Norrøn religion. Myter, riter, samfunn, Pax, s. 155-156ff Polyteistiske rekonstruksjoner fokuserer på rekonstruere polyteistiske religioner, inkludert ulike gudinner og figurer assosiert med innfødt kulturer. I folketro og mytologi finnes det også mange andre typer kvinnelige overnaturlige vesener, ånder og personifikasjoner som omtales som gudinner eller har gudinneliknende egenskaper.

Substantivet gudinne er en sekundær informasjon som kombinerer norrøne goðBokmålsordboka: «Gud» (avledet fra germanske *guða- som i utgangspunktet var et nøytrum)Caprona, Yann de (2013): Norsk etymologisk ordbok, Kakke forlag, s. 896 med en hunkjønnsform. Det norske ordet følger lingvistisk rangfølge gitt ved en rekke språk, inkludert egyptiske språk, klassisk gresk og flere semittiske språk ved bare å legge til hunkjønnsformen i endelsen av ordet «gud». Uttrykket «gudinne» kan i overført betydning også brukes for å beskrive en «overjordisk» vakker eller tiltrekkende kvinne.

 Modergudinne 
Så langt tilbake som paleolittisk tid, den første steinalderperioden, er det avdekket flere små menneskeskapte figurer av svulstige kvinner. En av de mest kjente er «Venus fra Willendorf» ble avdekket i Østerrike i 1908.Witcombe, Christopher L. C. E. (2003): Venus of Willendorf  Skulpturen ble utskåret en gang mellom 24 000–22 000 f.Kr. En del arkeologer tolker denne og lignende figurer som en representasjon av en gudinne, antagelig en modergudinne, mens noen forskere mener at de kan ha tjent andre funksjoner. Disse figurene går forut i tid med mange tusen år de tilgjengelige listene av gudinner som listes nedenfor. En rekke forskere, fra James Frazer og Joseph Campbell, har fremmet oppfatningen eller teorien om at gudinnedyrkelsen i oldtidens Europa og rundt Egeerhavet har nedstammet fra urindoeuropeisk neolittisk matriarkatiske samfunn. Arkeologi har avdekket er rekke grupper av gudinnesymbolisme som kan tolkes som «fugl og slange»-gruppe assosiert med vann, en «jordmoder»-gruppe assosiert med fødsel, og en «stiv naken»-gruppe assosiert med død. Gimbutas, Marija (1989): The Language of the Goddess. Harpercollins. ISBN 0-06-250356-1

Joseph Campbell uttalte i et intervju at «Menneskekvinner føder akkurat slik jorden føder planter... Kvinnelig magi og jordmagi er det samme. De er beslektet. Og personifiseringen av energien som gir fødsel til former og nærer former er helt og holdet kvinnelig. Det er i jordbruksverden i oldtidens Mesopotamia, egyptiske Nilen, og i de tidligere plantekultur-systemene at Gudinnen er den dominerende mytiske formen.» Joseph Campbell intervjuet av Bill Moyers, først sendt på amerikanske PBS i 1988 som dokumentar. Campbells bok The Power of Myth utkom samme år.

 Pantheon 
Polyteisme, dyrkelse eller tro på flere guder som vanligvis samlet seg i en pantheon, en gudeverden, bestående av en rekke guder og gudinner, hver med ulike aspekter og egenskaper. Denne formen for religiøs forståelse var den typiske formen for religion i løpet av bronsealderen og jernalderen, og ble siden gradvis erstattet av utviklingen av monoteisme, panteisme og ateisme. En velutviklet gudeverden er godt dokumentert i elvekulturene mellom Eufrat og Tigris, i sumerisk og babylonsk mytologi, som det også var i egyptisk mytologi. 

Tilsvarende forestillinger spredte seg også de greske samfunn rundt Egeerhavet. Hovedstrømningene i gresk religion og mytologi synes å ha utviklet seg fra bronsealderens tidligere minoisk og mykensk religion, men i en sammenblanding med sterk innflytelse fra Midtøsten. Etruskisk og romersk mytologi tok til seg mange trekk og innflytelse fra antikkens greske verden. Interpretatio graeca et latinsk begrep for grekernes praksis med å sette likhetstegn med utenlandske guddommer med medlemmer av deres egen gudeverden. Således ble den greske gudinnen Afrodite til Venus i romersk forestilling, og den tilsvarende romerske praksis ble kalt for interpretatio romana. Smith, Mark S. ([2008] 2010): God in Translation: Deities in Cross-Cultural Discourse in the Biblical World, Wm. B. Eerdmans, s. 246.

I neolittisk tid (bondesteinalderen) synes det som om gudinnen/moderen fikk en gemal og en utarbeidet gudeverden som kom til å bestå av både gudinner og guder, således fungerte pantheon som et speilbilde av det organiserte menneskelige samfunnslivet. Gradvis fikk gudinnene, slik de mannlige guddommene, utviklet et mytologisk ansvar for særskilte områder. Desto flere guddommer, desto større spesialisering i henhold til ansvarsområde og egne religiøse kulter. Slike områder er visdom, skjebne, moderskap, fødsel, kjærlighet, jakt, krig, himmel, død, underverden og mer.

Gudinnene legemliggjorde naturen og naturens iboende krefter. De var ofte knyttet ikke bare til særskilte templer, men også til trær, hellige kilder, elver eller fjell. Gudinnene er ofte kjærlighetsgudinner og moderskapgudinner, som Afrodite i antikkens Hellas, Juno i romersk mytologi, eller Frøya i norrøn mytologi. De eldste gudinnene synes å være de mørke, som norrøne Hel, hersker over dødsriket. Hinduismen destruktive Kali som har beholdt stor kraft i sitt vesen ved omfatte både liv og død. Således var også Ishtar i sumerisk, akkadisk, assyrisk og mesopotamisk mytologi en gudinne som dekket skalaen fra kjærlighet, seksualitet, fruktbarhet, og krig. Wilkinson, Philip (1998): Illustrated Dictionary of Mythology. NY: DK. s. 24 Greske Artemis var en jomfrugudinne knyttet til dyrene og jakten, men var også fødende kvinners egen skytsgudinne, samtidig var hun en straffende guddom som drepte de som bedrev hybris innenfor hennes eget domene. Særlig i de gamle elvekulturer mellom Eufrat og Tigris var gudinnenes rolle ofte meget tvetydige: kjærlighets- og fruktbarhetsgudinner er samtidig ofte rasende krigsgudinner som er opphavet til fordervelse og døde, som blant annet Astarte, Ishtar og Anat.

Kjente gudinner (utvalg)
Sumerisk og mesopotamisk mytologi 
I sumerisk og mesopotamisk mytologi blant annet finnes:
 Ereschkigal, gudinne for døden og underverdenen Kigalla
 Istar eller Ishtar, gudinne for kjærlighet og fruktbarhet, men også krig, tilsvarer Inanna
Lilit, kvinnelig nattdemon
Ninhursag, Ninhursanga, Ki eller Nintur, moder- og fjellgudinne (Belet-ili på akkadisk)
Tiamat, kvinnelig monster, knyttes til saltvann

 Egyptisk mytologi 
Egyptisk mytologi finnes blant annet:
 Amaunet, urgudinne, personifikasjon av nordavinden, gift med Amun
 Bast eller Bastet, kattegudinne
 Hathor, himmelgudinne, framstilt med kuhode
 Heget, Heqet eller Heket, fruktbarhetsgudinne
 Kauket eller Keket, den kvinnelige delen av den androgyne Kuk eller Keku, guddom over mørket
 Kebechet* Isis, modergudinnen, visdommens gudinne
 Maàt eller Ma-at, rettferdighetens, sannhetens og ordenens gudinne
 Mafdet, tidlig gudinne forbundet med katter og mungoer
 Menhit eller Menchit, krigsgudinne, gift med Anhur
 Meretseger
 Mut
 Nefthys
 Neftys
 Neith* Nut, himmelgudinne
 Sekhmet , gudinne med løvehode
 Renenet
 Tefnut, fuktighetsgudinne
 Thueris eller Thoeris, modergudinne
 Taueret
 Wadjet skyttsgudinne for Nedre Egypt

 Hinduismen og indisk mytologi 
I hinduistisk og indisk mytologi finnes blant annet:
 Mahadevi
 Durga
 Ganga
 Gayatri
 Indrani
 Kali, «Den mørke»
 Lakshmi, gudinne for rikdom og lykke, Vishnus kone 
 Parvati, Shivas kone
 Radha
 Sarasvati, Brahmas kone
 Sati
 Shashti
 Sita
 Uma
 Ushas
 Vak

Kinesisk mytologi
Xiwangmu
Guānyīn
Nü Gua
 Ehuang og Nüying, to elvegudinner som i fortvilelse over mannens død tok livet sitt ved elva Xiangjiang

Japansk mytologi
Amaterasu
Benten

 Gresk mytologi 
I gresk mytologi finnes blant annet:
 Afrodite, gudinne for fruktbarhet og kjærlighet
 Alekto, straffende gudinne, utgjør erinnyene sammen med Tisifone og Megaira
 Ariadne, fruktbarhetsgudinne fra den minoiske kulturen på Kreta
 Artemis, jomfruelig månegudinne, gudinne for jakt, helbredelse, kyskhet, barnefødsler og beskytter av ville dyr og naturen
 Asteria, gudinne (titan)
 Ate
 Athene, gudinne for visdom, strategisk tenkning og krig
 Atropos
 Demeter, gudinne for korn og avlinger
 Dafne
 Eirene
 Eos
 Eris
 Eurybia
 Gaia eller Ge er jord og gudinne i ett og opphav til alt
 Hebe, ungdomsgudinne
 Hekate, månegudinne
 Hera, Zevs' kone og Olympens dronning
 Hestia
 Hygiea, helsens gudinne, Asklepios' partner
 Iris, gudenes sendebud og personifikasjonen av regnbuen
 Klotho
 Kybele, for-orientalsk gudinne for naturen og fruktbarhet, innført i Romerriket 204 f.Kr,
 Lamia gudinne, datter av Poseidon
 Leto, nattens gudinne, mor til Apollon og Artemis
 Lakesis
 Maia
 Megaira, straffende gudinne, utgjør erinnyene sammen med Alekto og Tisifone
 Nemesis
 Nike, seiersgudinne
 Nyx
 Otrera eller Otrere, amasonenes stammor og gudinne
 Peitho
 Persefone
 Rhea eller Rheia, en av tolv titanene, søster til Kronos
 Selene, Potnia eller Potnia, minoisk gudinne
 Selene, tidlig månegudinne
 Theia, synets gudinne
 Themis, titan som sto for orden
 Tisifone, straffende gudinne, utgjør erinnyene sammen med Alekto og Megaira
 Tykhe, tilfeldighetens og lykkens gudinne, omtrent som romernes Fortuna, beskyttende og ulykkesbringende

 Etruskisk mytologi 
I etruskisk mytologi finnes blant annet:
 Artume eller Aritimi, gudinne for månen, natt og død, men også natur, skoger og fruktbarhet, tilsvarer Artemis

 Romersk mytologi 
I romersk mytologi finnes blant annet:
 Aurora
 Bellona, krigsgudinne
 Ceres
 Concordia
 Diana, jakt- og månegudinne
 Egeria
 Eris, uenighetens gudinne
 Fortuna, lykkens eller skjebnens gudinne
 Juno, gudenes dronning og moderskapets og ekteskapets gudinne
 Justitia, rettferdighetens gudinne
 Juventas
 Libertas
 Luna
 Minerva, visdommens gudinne
 Pomona
 Proserpina, underjordens gudinne
 Securitas, gudinne for sikkeheten
 Tellus eller Terra, gudinne for jorden, fruktbarhet, mødre og gravide
 Venus, det romerske motstykket til Afrodite, har gitt navn til planeten Venus

Keltisk mytologi
 Britannia

 Norrøn mytologi 
I norrøn mytologi finnes blant annet:
 Fjorgyn, jordens gudinne, en av hustruene til Odin, mor til Tor
 Frigg, Odins hustru
 Frøya, fruktbarhetsgudinnen
 Hel, dødsgudinne, herskerinne over Dødsriket
 Rån, havets gudinne
 Nanna, Balders kone
 Sigyn, Lokes hustru
 Siv, åsynje gift med Tor
 Skade, gudinne for jakt og ski, jord og vinter

Inkaindianernes mytologi
 Kilya
 Pachamama

Litauisk mytologi
 Bute, visdomsgudinne

Finsk
 Ajatar
 Akka
 Ilmatar
 Juks-Akka
 Kalma
 Kipu-Tyttö
 Kivutar
 Louhi
 Loviatar
 Madder-Akka
 Mielikki
 Päivätär
 Sar-Akka
 Suonetar
 Tellervo, Tuonetar
 Tuulikki
 Uks-Akka
 Vammatar
 Ved-Ava
 Vellamo
 Yambe-Akka

 Referanser 

Se også
 Gud
 Matriarkat
 Mytologi

 Litteratur 
 Dexter, Miriam Robbins; Mair, Victor (2010): Sacred Display: Divine and Magical Female Figures of Eurasia. Cambria Press.
 Steinsland, Gro (2005): Norrøn religion. Myter, riter, samfunn, Pax forlag

Eksterne lenker
 «Hekser og gudinner», nettstedet til Jan Bojer Vindheim