Thanatos

Thanatos (gammelgresk: Θάνατος, Thánatos, «død»)θάνατος i: Liddell, Henry George; Scott, Robert: A Greek-English Lexicon, hos Perseus er i gresk mytologi en daimon og personifikasjon av døden. Han er sønn av Nyx («natten») og tvillingbror til Hypnos («søvnen»). Han er en mindre figur i gresk mytologi, ofte referert til, men opptrer sjelden som figur. Hans navn blir omstavet på latin som Thanatus, men hans tilsvarighet i romersk mytologi er Mors eller Letus/Letum, og han er tidvis forvekslet med Orcus (som i seg selv har en gresk tilsvarighet i form av Horkos, gud av eder).«Horkos», Theoi.com

 I myte og poesi 
Navnet Thanatos har betydningen «Døden», fra θνῄσκω, thnēskō, «(Jeg) dør, døende». θνῄσκω, Liddell og Scott.
 Beekes, R.S.P. (2009): Etymological Dictionary of Greek, Brill, s. 533.

Den greske poeten Hesiod slo fast i sin verk Theogonien at Thanatos ikke har noen far, men er sønn av Nyx («natten») og bror til Hypnos («søvnen»).Hesiodus (2014): Theogonien ; Arbeid og dager ; Skjoldet, oversatt av Aslak Rostad, Gyldendal norsk forlag, ISBN 9788205446601.

Homer beskrev tidligere Hypnos og Thanatos som tvillingbrødre i sitt episke diktverk Iliaden, hvor de ble anklaget av Zevs via Apollon for den raske leveringen av den drepte helten Sarpedon til hjemlandet Lykia. I Peter Østbyes oversettelse:Homer: Iliaden, 16. 684; s. 287. Oslo: Aschehoug, 1980.

<blockquote>
«Derefter lot han det fotrappe par, de tvillinger bolde
Søvnen og Døden få følge ham frem, og de bragte ham snarlig
hjem til Lykias vidstrakte land med de fruktbare marker.»
</blockquote>

De som ble regnet blant Thanatos’ søsken var andre negative personifikasjoner som Geras («gammel alder»), Oizys («lidelse»), Moros («undergang»), Apate («bedrag»), Momus («bebreidelse»), Eris («ufred»), Nemesis («gjengjeldelse») og Akheron / Styx med ferjemannen Kharon. Thanatos var løst assosiert med de tre moirer (hos Hesiod var de også døtre av natten), spesielt Atropos, som var en dødsgudinne i seg selv.«Atropos», Greek Mythology Han er også til tider spesifisert som eksklusiv for en fredelig død, i motsetning til den blodtørstige Keres som legemliggjorde den voldelig død. Hans plikter som guide for de døde ble noen ganger erstattet av Hermes Psykopompos. Omvendt kan Thanatos ha sin opprinnelse som bare et aspekt av Hermes før han senere ble forskjellig fra ham.

I gresk vasemaleri ble Thanatos avbildet som en bevinget, skjegget eldre mann, eller mer sjelden som en skjeggløs ungdom. Han framstilles ofte i den nevnte scenen fra Iliaden hvor han sammen med broren Hypnos (Søvn) bærer bort liket av Sarpedon. I romerske skulpturelle relieffer ble han framstilt som en ungdom som holdt en nedslått fakkel og krans eller sommerfugl som således symboliserte de dødes sjel.«Thanatos», Theoi.com

Sigmund Freud innførte mot slutten av sitt forfatterskap begrepet dødsdriften. Som ved tidligere anledninger brukte han navn fra gresk mytologi for å beskrive fenomenet. Dødsdriften navnga han som Thanatos. I boken Hinsides lystprinsippet (1920) introduserer han begrepet. Han innså at det var mange pasienter han møtte som enten handlet eller tenkte destruktivt. Dette kunne han ikke forklare ut ifra et motiv om å få tilfredsstilt sin lyst. Freud konkluderte at det er en grunnleggende lengsel mot å destruere, som står i konflikt med lysten til å leve og nyte.

 Referanser 

 Eksterne lenker 

 Mythography : The Greek God Thanatos in Myth and Art
 Stewart, Michael: «Thanatos», Greek Mythology: From the Iliad to the Fall of the Last Tyrant

Kategori:Greske guder
Kategori:Personifikasjoner
Kategori:Dødsguder