Slaget ved Montlhéry

Slaget ved Montlhéry var det endelige «oppgjøret» under de adeliges opprør mot kong Ludvig XI som hadde startet reformer i sentralisering av kongestyret gjennom Frankrike som rammet grevene og hertugene som deretter inngikk en koalisjon. Koalisjonen siktet på å bevare egne føydale eiendommer med deres medbestemmelsesrett, deretter ble den kjent som Ligue du Bien public eller «ligaen for offentlig vel».

Forspillet
Ludvig XI trakk seg mars 1465 mot sør og samlet en sterk hær under greve Gaston de Foix – militsstyrker fra byer og provinser i Languedoc, Normandie, Champagne og Dauphiné. Så ved sommeren var det 30 000 som marsjere mot opprørernes sentrum, Bourbonnais fra Orléans under Pierre de Breze. 

Hertugen Karl I av Burgund hadde allerede satt seg i bevegelse og med et stort beleiringstren kom han til Paris. Han begynte med å beleire holdepunkter som kontrollerte inngangsveiene til hovedstaden, tok den befestede broen på St.Cloud så bare veien mot sør var åpen. Samtidig var en hær på 12 000 bretonere på vei fra Bretagne østover for å forene seg med Karl Is hær. I sør hadde grevene av Armagnac, Nemours og Bourbon gått sammen mens hertug Filip III av Burgund (Filip den gode) rekrutterte en stor sveitsisk hær i øst.

Ludvig XI kunne ikke la Paris falle til opprørerne og valgte å nå fram til Paris ved å slå seg gjennom ringen som Karl hadde opprettholdt. Etter tvangsmarsj nådde den kongelige hæren Montlhéry 14. juli 1465, der de fant Karl på en høyde med sin hær.

Slaget
Ved kl. 14 om ettermiddagen besluttet kongen å angripe – han skulle lede slaget mot sentrum mens Pierre de Brézé ledet høyre fløy og Charles IV, greven av Maine, hadde ordre om å angripe venstre fløy. Pierre de Brézé angrep og lyktes. Etter blodige kamper var styrkene under greven av Saint-pol feid til side, slik at man fikk en bresje hvor sentrum kunne angripes av de kongelige troppene. Opprørernes hær ble presset tilbake på deres venstre flanke, deretter angrep greven av Maine den høyre fløyen av opprørshæren som var ledet av Karl selv. 

Akkurat idet seieren var innenfor rekkevidde for kongen, brøt Charles IVs tropper sammen og begynte å flykte – forfulgt av burgunderne, som tok med seg en tredjedel av den kongelige hæren. Nå var situasjonen reversert idet burgunderne svingte om mot Ludvig XIs senterhær.

Men Ludvig XI lykkes i å forhindre panikk i egne rekker og oppildnet dem til å yte mer motstand enn før. De klarte å stoppe angrepene og presset burgunderne tilbake slik at et sammenbrudd ble unngått. Men nå med færre menn enn opprørerne, kunne man ikke håpe på å gjenta angrepene idet mørket falt på. Til slutt trakk kongen og troppene hans seg tilbake til åsene i Montlhéry.

I løpet av natten ga kongen ordre om å tenne mange bål på høydene av Montlhéry medregnet i landsbyen, for å villede opprørerne til å tro de skulle står der for gjentakelse av slaget den neste morgen. Men i stedet marsjerte kongen med hæren sin via Corbeil til Paris. Da Karl så at de kongelige var dratt vekk, ble han erklært som seierherre ved å stå på valplassen, men kongen var da kommet til Paris som nå var blitt uinntagelig.

Etterspillet
Ludvig XI fant sterk støtte i Paris og hadde deretter sikret seg en uangripelig posisjon hvorfra han kunne forhandle overfor koalisjonen av grevene og hertugene som raskt blir uenige seg imellom om videre handling. Likevel måtte kongen akseptere flere traktater der man måtte gi rett til sine motstandere selv om man også lyktes å få handlingsrom for senere innskrenkninger, noe som skulle bli fatalt for de adelige – spesielt etter Burgund falt sammen i 1477.

Montlhery
Kategori:Konflikter i 1465