Kvegfamilien

Antilopinae
 Bovinae

Kvegfamilien (Bovidae), som i noen litterære sammenhenger også blir henvist til som bovider, og på nynorsk kalles oksefamilien eller slirehornfamilien, er en tallrik familie av drøvtyggere (Ruminantia) i ordenen klovdyr (Artiodactyla). Alle voksne hanner i kvegfamilien bærer horn, mens hunner med horn er mye mer fåtallige.

Familien inkluderer blant annet villkveg, bøfler, bisonkveg, antiloper, gaseller, sauer og geiter og deres nærmeste slektninger. Kvegdyrenes nærmeste slektninger er moskushjortene (Moschidae), som er ei søstergruppe. Betegnelsen «antilope» er en generell beskrivelse og betegner ikke ei systematisk gruppe.

Artene i denne familien er i hovedsak utbredt i Afrika og Eurasia, men noen få arter er også naturlig representert i Nord-Amerika. Ingen ville arter finnes naturlig i Norge, men moskusfe (Ovibos moschatus) er introdusert hit og lever vilt i Dovrefjell-regionen, fra hvor et fåtall dyr også har utvandret til Sverige.

 Taksonomi 
miniatyr|venstre|Gaur (Bos gaurus) regnes i dag som den fysisk største arten i kvegfamilien.
Kvegfamilien er den største og mest varierte gruppen blant hovdyrene, og den evolusjonære historien er tilsvarende variert. Evolusjonshistorien preges av adaptive radieringer, globale migreringer og masseutryddelser.

Det finnes cirka 145 nålevende arter, men til nå har vitenskapen også avdekket mer enn 300 utdødde arter og aner til de som fortsatt eksisterer. Blant disse dyrene finner man også opphavet til de fleste av verdens økonomisk viktige domestiserte arter, som tamsau og storfe. Allikevel er kunnskapen om de tidligste kvegdyra ganske begrenset. Selv forfedrene til våre mest kjente domestiserte arter er svært lite kjent og ofte omdiskuterte.

Kvegdyrene oppsto i Eurasia og linjen skilte lag med hjortedyrene og sjiraffdyrene på grensen mellom oligocen og miocen, for omtrent 23 millioner år siden. Årsaken var trolig utviklingen av et mer avansert drøvtyggende fordøyelsessystem, som tillot disse artene å utnytte en annen type vegetasjon. Mens hjortedyrene tilpasset seg et kaldere klima og trakk nordover, ble kvegdyra mer tilpasset et varmere klima. Det første senere til migrering til Afrika.

I tidlig miocen delte kvegfamilien seg i to underfamilier; Antilopinae og Bovinae. Splittelsen skyldtes en lang periode med kontinental separasjon, der Antilopinae oppsto fra asiatiske arter som migrerte til Afrika og tilpasset seg et tørrere klima. Senere returnerte imidlertid noen Antilopinae til Asia, der de ga opphav til tribuset Caprini. Fossile beviser antyder at Bovinae må ha en sørasiatisk opprinnelse, fra hvor gruppen senere radierte ut til de tre tribusene Boselaphini, Bovini og Tragelaphini.

 Beskrivelse 
miniatyr|venstre|Kongeantilope er verdens minste bovid. Den veier normalt kun 
Alle hanndyr i denne familien bærer horn og medlemmene er planteetere med fire mager; løypemagen, som er den egentlige magen, og tre formager: vomma, nettmagen og bladmagen. Dette gjør at artene kan fordøye føde som er for næringsfattig for mange andre dyr, primært arter i grasfamilien. Ingen dyr er i stand til å fordøye cellulose direkte; på samme måte som (for eksempel) kenguruer og termitter, må altså artene i kvegfamilien lite på bakterier i magen, som bryter ned cellulosen ved gjæring.

På grunn av størrelsen og vekten på det komplekse fordøyelsessystemet, har mange av artene en solid, stutt kroppsbygning; de mer grasiøse medlemmene av familien pleier å være mer selektive i matveien.

Noe av det som karakteriserer denne familien er tilstedeværelsen av to (Tetracerus har fire) uforgrenede horn i skallen. Horna vokser gjennom hele livet. Alle hanner i familien bærer horn, men nødvendigvis ikke alle hunner. Hos arter der begge kjønn bærer horn er hannens alltid mer komplekse, større og kraftigere. Horna er permanent festet til frontalbeinet i skallen og består av en kjerne av beinstoff dekket av et lag med keratin, som aldri felles. Et lite luftlag skiller de to lagene fra hverandre. Størrelsen og formen på hornene varierer kolossalt, men horna vokser ofte i et spiralmønster, spiralform og bender og bøyer.

De største oksedyrene kan veie mer enn ett tonn og ha en skulderhøyde  på mer enn to meter, for eksempel indisk gaurkveg (). De minste artene kan veie mindre enn to kilo og er på størrelse med en huskatt, for eksempel den afrikanske kongeantilopen (). Noen er kraftige og muskuløse, andre lettbygde med små kropper og lange lemmer. Mange arter trekker sammen i store grupper med komplekse sosiale strukturer, mens andre stort sett holder seg for seg selv.

Kvegdyrene er ofte flokkdyr som har tilpasset seg mange ulike habitater, fra havnivået og opp i mange tusen meters høyde, fra ørken til tundra og fra skog til snaufjell og et liv i stupbratte fjellskrenter.

 Inndeling 
Denne systematiske interne inndeling av kvegfamilien følger i hovedsak Zurano et al. (2019). Studien støtter en inndeling i kun to underfamilier; Antilopinae og Bovinae.

 Tidligere inndeling 
Det har lenge vært knyttet stor usikkerhet til inndelingen av Bovidae. Hernandez-Fernandez og Vrba (2005) delte familien inn i åtte underfamilier, men denne inndelingen regnes nå utdatert av de fleste.

 Bovidae, kvegfamilien
 Bovinae, oksedyr
 Antilopinae, antiloper og gaseller
 Cephalophinae, duikere
 Reduncinae, vann- og rørbukker
 Aepycerotinae, impala
 Caprinae, sauer og geiter
 Alcelaphinae, kuantiloper
 Hippotraginae, hesteantiloper

 Litteratur 
 Castelló, José R. Princeton Field Guides – Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives. 664 pages. Princeton University Press, Princeton and Oxford 2016. ISBN 978-0-691-16717-6

 Referanser 
Kvegfamilien Bovidae Gray, 1821. Artsdatabanken. Besøkt 2017-01-04
José R. Castelló (2016) Princeton Field Guides – Bovids of the World: antelopes, gazelles, cattle, goats, sheep, and relatives (Vol 104). 664 pages. Princeton University Press, Princeton and Oxford 2016. ISBN 978-0-691-16717-6
Hernandez-Fernandez, M., and E. S. Vrba. 2005. A complete estimate of the phylogenetic relationships in Ruminantia: a dated species-level supertree of the extant ruminants. Biological Review; 80: 269-302.
Zurano, J. P., Magalhães, F. M., Asato, A. E., Silva, G., Bidau, C. J., Mesquita, D. O., & Costa, G. C. (2019). Cetartiodactyla: updating a time-calibrated molecular phylogeny. Molecular phylogenetics and evolution, 133, 256-262. doi: 10.1016/j.ympev.2018.12.015

 Eksterne lenker 



Kategori:Pattedyr formelt beskrevet i 1821
Kategori:Dyr formelt beskrevet av John Edward Gray